XXXIX. CSALÁD. VARJÜFÉLÉK. 551 



« 



fordítva. Bécsben a szürke túlnyomó, de Sct-Pölten felé utazva mindig 

 kevesbedik s a fekete túlsúlyba kerül. Észrevebetjük az érintkezést is; 

 én legalább láttam egy fészeknél ülő párt, melynek egyike hamvas, a 

 másika fekete volt. Sct-Pölten után a szürkével alig találkozunk már s 

 csak feketéket látunk jó darabig. 



A dolmányos varjú hazánkban állandó madár, télen azonban számo- 

 sabb, mert az északon költök zordonabb hazájukból levonulnak liozzánk 

 és megnövesztik a mi állományunkat. Ilyenkor rendesen csapatokban, 

 vetési varjakhoz szegődve bai-angolnak, meglátogatnak bizonyos eledelt 

 kináló területeket, réteket, országutakat, trágyahelyeket stb. Az éjjelt 

 valami magas facsoportban, erdőben töltik s alkonyat felé seregesen, 

 mindig ugyanazt az irányt megtartva húznak háló tanyájukra, s ugyan- 

 úgy hajnalban vissza. Azt tapasztaltam, hogy a húzásuk iránya majdnem 

 mindenütt egyforma : a nap állásával ellenkező irányú ; azaz este Ny — 

 K-nek, hajnalban K — Ny-nak esik. Ha sok a varjú, egész népvándorlás 

 tüneménye keletkezik húzásuk vonalán nap nap után s még a nagy- 

 közönségnek is feltűnik az, megbámulja a szabályosan, rendesen ismét- 

 lődő mozgalmat. 



A vai-jak is, mint a veréb — különösen télen — bizonyos tekin- 

 tetben szárnyas proletárok. Mindenütt felbukkanak. mindenfélét meg- 

 esznek. A Jeges-tengerre kiugró noiTég földnyelveken, a tökehalak szá- 

 radó rakásai körül, számtalan helyen láttam tolvajkodásukat: Ízlett nekik 

 a böjti eledel; láthatiuk őket házunk környékén hulladékot szedegetni, az 

 eke után járva a kifordított csimaszokat, pajorokat pusztítani, a fáczános- 

 ban vadászgatni, a madarak fészkeit, tojásait, fiókáit rabolgatni, zajló 

 folyókon, jégtáblákon leusztatva halászgatni,"^' a mezőn egerészni. Szóval 

 nagy mesterek, mindenféléhez értenek, mindenhová ellátogatnak. Jelle- 

 mükről csakugyan elmondhatjuk: hogy a viszonyokhoz, azok különféle- 

 ségéhez, mindig alkalmazkodnak a nélkül, hogy eredetiségükből enged- 

 nének. Értelmi fejlettségük bizonysága ez. Jól megítélik a körülményeket, 

 szinte következtetnek. A mily óvatosak mikor szemességre szükség van, 

 oly bizalmasak az ellenkező esetben. A vadásztól félnek, ismerik őt; az 

 eke után gyanútlanul lépkednek, tudván, hogy a szántó nem bántja őket. 

 Gyakoriságuknál fogva általán ismertek, népszerűek, habár valami szeretet- 



* A varjak elterjedéséről alaposabb tájékozást nyújt Newíon: Ornith. Centralbl. 15. és 18. 

 szám — Righter: Ornith. Monatsschr. 1889, 304—308. lap (térképpel). Utóbbi dolgozatban a hazánkra 

 vonatkozó rész hibás. 



Eg>' Ízben láttam, hogy a zajló, egymásra hirtelen feltorlódó jéglapok egy varjút lesodortak 

 a vizbe ; a madár a jég alá került s ott veszett. 



