552 XIII. RENU. ÉNEKLÖK. 



ben nem részesülnek mert lényök minden kedvesség nélkül szűkölködik 

 mihez károgó hangjuk, fekete, komor, hamvas-tarka szinezetök sem 

 járulhat enyhítöleg. Számos közmondásunk megemlékszik a varjakról 

 s közbeszédben gyakran példázgatnak velők : hiszen önkénytelenül, mind- 

 untalan szemünkbe ötlenek vagy halljuk károgásukat. Szavukról mondja 

 a mondóka: «Kár, kár, kár az Istent megbántani*). 



Ravasz tekintetökre czélozva mondjuk a valamit sóvár szemmel 

 hiába kivánó emberre: «Nézi mint a varjú az üres csontot. » 



Február végén — ha korán beáll az enyhe idő — , rendesen azon- 

 ban csak márcziusban kezd a dolmányos varjú párosodni. Telepesen nem 

 fészkel, de néha fasorokban, kisebb erdörészekben nem nagy távolokban 

 találhatunk költöpárokra. A fészek középmagasán szokott valami fasudár 

 elágozásában épülni. Burkolata ágakból van rakva, mélyedése sörtékkel, 

 szőrökkel, kóczczal, sőt rongyokkal kibélelve. Erdőszéleken, facsoportokba, 

 réteken álló egyes fákon legtöbbször alapítják otthonukat; a hol fák 

 nincsenek sziklaüregekben is fészkelnek. 



Ha lehet, egy-egy fészket több éven át használnak. 



Április közepén 4 — 6 halványzöldes alapszínű, szürkén és olajbarnán 

 foltozott, fröcscsentett, pettyezett tojást raknak. 



Tojásmérték: H. 36—46; Sz. 27-3— 31*8 mm. 



A tojó egyedül költi ki fészekalját, de párja rendesen a fészek kö- 

 zelében tartózkodik, ételt hord neki s vigyáz, hogy váratlanul ellenség 

 ne férkőzhessen oda. A fiatalok egyideig szülőik vezetése mellett röp- 

 ködnek, azután összetársulnak más fészekaljakkal, vagy egymagukban — 

 úgy a mint az alkalom magával hozza — járnak eleség után. 



Emberi szempontból, a varjak működésének, éppen nagy elterjedé- 

 süknél, közönséges voltuknál fogva és táplálkozásukat tekintve, meg- 

 lehetős nagy jelentősége van. Egész kis irodalom támadt már hasznos- 

 ságukat vagy károsságukat illetőleg,"*^ Különösen két ellenséges tábor 

 küzdött egymással e kérdés eldöntésében: a vadászok és a gazdák. 

 Mindazon madárfajok jelentőségének mérlegelésében, melyek káros vagy 



* Ujabban igen érdekes vizsgálatokat tett közzé Németországban Dr. Rörig a varjak téli táp- 

 lálékáról (Untersuchungen über die Winternahrung der Kráhen. — Mitth. d. landwirtsch. physiolog. 

 Laboratórium d. Universitát Königsberg 1897.). Noha a mi viszonyaink közt hasonló vizsgálatok 

 talán más eredményt adnának s Rörig eredménye éppen csak Németországban bir jelentőséggel, 

 bizonyos tekintetben nekünk is tanulságos s azért összegezését feljegyzem. November 1-től márczius 

 l-ig megvizsgált 203 dolmányos varjú gyomor- és begy tartalma következő volt: Növényrészek 48"/o, 

 még pedig: 2*1% csirázott búza, ll-9*'/o nem csírázott búza, B-ö'/o nem csírázott rozs, i^/o zab, 

 l-2*'/o árpa, ö-ö^/o különféle mag, 3'6"/o zöld növényrész, 6-2" /o kalász, 6-9"/o lóganéj ; állatmarad- 

 ványok : egér bS^/o, rovar 3-7%, hal 6-77o, hus 18"/.., különféle S-Ö^/u. 



