XXXIX. CSALÁD. VARJÚFÉLÉK. 565 



Ili. NEM: 



SZAJKÓ. 



GARRULÜS Briss. 1760. 



A felső káva hegye kissé kampósan aláhajlik, a csőr végén a kávák 

 ile némileg fogszerúen kivágott; a fark egyenes vagy kissé elkerekített, rö- 

 videbb a szárnynál ; a csüd valamivel hosszabb a középujjnál. Tollazatúk 

 lágy, hosszú, foszlottas ; a farcsíkon sűrű, gyapjas. Fejők búbján tollaikat 

 felbóbitázhatják. 5 — 6 evező leghosszabb. Erdőkben élnek, egyenként vagy 

 kisebb társaságokban ; igen mozgékonyak, lármázok s különféle hangokat 

 is utánoznak. 



A SZAJKÓ. 



Garrulus glandarius (L.) 1758. 

 XXII. tábla. 



[Coi-vus glandarius L. — Glandarius pictus Kogh. — Lanius glandarius Nils. — 

 <!landarius robustus, germanicus, taenius Bbhm.] 



Népies nevei: mátyás; zajgó (Földi J.); mátyásmadár; matyi- 

 iiiadár. 



Jegyei: főszíne sajátságos barnásszürke, némi rozsdás, vöröses, 

 ibolyás színvegyülékkel ; fejteteje fehéres alapon feketén hosszant foltos; 

 ( sőrtövétöl a pofák felé éles, bajuszszerű fekete folt nyomul; szárnya 

 fekete, a nagyevezők fedői égszín kéken, fehéren és feketén haránt- 

 súvolyosak, a nagy evezők külső fele fehéres, a hátulsókon ez a fehérség 

 szélesebb, tisztább, de csak a tőfélre terjed s az összecsukott szárnyon 

 lehér folt alakjában jelentkezik; a leghátulsóbb evező gesztenyebarna, 

 de fekete hegyű; egyes szárnytollakon s néha a farktollak tövén is 

 homályosabban, mintegy előtörve, a nagy evezők fedőinek kék-fekete- 

 fehér szép színezete mutatkozik ; a fark fekete, a farcsík és farkalja fehér ; 

 a torok és az alsó test közepe is világosabb, mint a hát. Csőre fekete; 

 lábai barnás hússzínűek; szeme világoskékes. A fiatalok főszíne valami- 

 vel sötétebb. 



Mértéke: H. 32-4— 352; Sz. ITG— 193; F. 14í2— 17; L. 42— 4-5; 

 ^8. 3 — 3'3 cm. 



Ez az általánosan ismert, bohókás, folyton kiabáló, nyugtalan, ideges. 



