570 XIII. HEND. ÉNEKLÖK. 



liegylánczolatokban, szintúgy Skandináviában, Lapponiában, Finnlandban 

 •honos. Ez a vastagcsörű európai mogyorószajkó — Nucifraga caryocalactcs 

 hrachyrymhjxsBmiM. 1831 — (Nuc. crassirostris Hart.'^' — Nnc. car. pachy- 

 rhynchus Blas.), melynél az erős csőr felső kávája csak oly hosszú, 

 mint az alsó s nem hajlik utóbbinak hegye fölé, azonkívül farkának fehér 

 sávolya nem igen széles. 



A másik az Európa északkeleti részeiben, még inkább Szibériában 

 honos, karcsúbb csörü szibériai mogyorószajkó — Nucifraga caryocatactes 

 platyrhym'hus Brhm. 1831. (Nuc. tenuirostris Haht. — Nuc. car. leptorhyn- 

 chus Blas.) — melynél a vékonyabb, hosszabb csőr felső kávájának 

 hegye meglehetősen túlterjed s áthajlik az alsó fölött, farkának fehér 

 sávolya szélesebb."^* 



Közép-Európában s nálunk is a magtörők a magas hegyek, havasok 

 ritkás, rongyos fenyveseit lakják, északon megfelelőleg dombos, alacsony 

 fenyőerdőket. Különösen ott szeretnek tartózkodni, a hol a czirbolyafenyö 

 (Pinus cembra) tenyészik; de a luczfenyő (P. picea) és jegenyefenyő 

 (Abies pectinata) erdőket is kedveli. Fészkeléséről csak a 40-es évek- 

 ben kaptunk tudomást, midőn 1846-ban Caire abbé Saniéres (Depari. 

 Basses-Alpes) vidékén födözte fel fészkét és tojásait; hazánkban pedig 

 yW -4J*ETÉNYi S. J. ">'■•'* Hogy költési viszonyairól előbb nem tudtunk, abban leli 

 magyarázatát, hogy február végén alapítja meg családi tűzhelyét, a mikor a 

 ^ havasokat még sok hó födi s rendes keresetű ember nem igen jár oll. 

 Csak az 1894 tavaszán megejtett ikutatásoknak köszönhetjük, hogy bövebl) 

 tájékozódást szereztünk hazánkban való szaporodásának körülményeiről. 

 Ekkor ugyanis Dr. Lendl kapott néhány fészket, tojást és fiókákat a Kakas- 

 hegyről (Gömörm.), szintúgy Danford G. G. a Retyezát hegységben «Guni 

 Gallesen» gyűjtött egy fészket három tojással. Márczius 30-án és április 

 7-én talált fészkekben tojások voltak. 



A fészkek külső burka fenyőágacskákból való, belsejök pedig háncs- 

 rostokkal, szakállas zuzmóval s zöld mohával van gazdagon kibélelve. 



* Brehm 1831-ben (Handb. d. N;iturg. Vögl. Deutschl. 181 — 182. lapon) annyira jól jellemezte 

 már e fajtákat, hogy az ő latin elnevezéseit tartom meg mint legrégiebbeket. 



** Rkichenow a Kárpátokban élőket is külön fajtának veszi (N. car. relicta), szerinte ezek a 

 typikusnál sölételib színűek s fehér pettyfoltjaik kisebbek. 



*** Dr. Madarász (Zeitschr. f. d. ges. Ornith. 1884. 114. lap) azt írja, hogy Petényi i843-ban 

 Felső-Magyarországban találta volna az első fészket és tojásokat, de nem idézi ez adat forrását, a mi 

 pedig azért is fontos volna, mert a felfödözés elsőbbségét érinti. Minthogy én ez állításnak semmi 

 Írott nyomát nem találhattam s Frivaldszky (Aves hungarise 32. 1.) dátum nélkül vette a fészek 

 leírását Petéí<yi kéziratából, egyelőre biztosan nem állapíthatjuk meg, csakugyan FetényiI illeti- e az 

 elsőbbség. 



