XXXIX. CSALÁD. VARJÚFÉLÉK. 571 



Egyik fészek azonban nyirfaágacskákból készült. A legérdekesebb e fész- 

 keknél az az újságszámba menő körülmény, bogy a íiókás fészkek olyan- 

 formán voltak tetőzve, mint a szarkafészek; némelyik félig födeles volt, 

 akadt azonban egész födeles is. Ezt a sajátságos építkezést eddig sebol 

 sem figyelték meg, sőt mindazok, kik magtörö fészkeket láttak, azt állít- 

 ják, hogy csupán nyílt fészkeket rakna. 



Tojásai — a magyarországi fészekaljak bárom tojásból állottak - 

 igen halvány zöldesszürke alapon ibolyásszürke. zöldesbarna ritkás — 

 kisebb s gombostűfej nyi — pettyezésüek. 



Tojásmérték: H. 34 33-9; Sz. 21 -240 mm. 



Életmódja, viselkedése sokban emlékeztet a szajkóra, csakhogy nem 

 annyira nyugtalan, lármás és sokkal jámborabb, mint az utóbbi. Ösz 

 felé alacsonyabb fekvésű erdőkbe is levonul s a mogyorókat, fenyő- 

 magvakat dézsmálja, mellesleg egyes rovarokat is elfogdos s több meg- 

 figyelés szerint, költés szakában, néha egy-egy apró madáiliókát is rabol. 

 A szibériai magtörők, hogyha hazájukban a szibériai czédrus (Pinus 

 cembra sibirica) magtermése szűken fizet, nagy számban elvándorol- 

 nak élelmet bővebben kináló vidékekre. Ilyen feltűnő mozgalmuk kü- 

 lönösen 1885 őszén keltette föl a figyelmet, mikor főleg Ausztriában 

 és hazánkban igen sokfelé, tekintélyes számban jelentkeztek. 1887 és 

 1888 években ugyancsak megjöttek, de nálunk ekkor nem voltak oly 

 gyakoriak, mint xXémetországban.* Ez időben még réteken is előfor- 

 dultak, sőt Velenczén (Fehérm.) egy « szibériai menekült* vigan csörögve, 

 egyik ház kéményen pihente ki fáradságos utazását. Mert hangjuk kreh, 

 krek, krek vagy cserr szótagokhoz hasonló s valóban csörgésszerű ; noha 

 hallottam tőle — még pedig január havában — összefolyó, seregélyszerű 

 hangicsálást is. Többször láttam ilyen vendégeskedő magtörőt — kivált 

 i 885-ben — a Kis-Kárpátok hegyi rétjein, tisztásain s feltűnő volt, hogy 

 nem annyira a magvakat, mint inkább a szemetet, hulladékot turkálták, 

 akár a varjak az országúton. Az akkortájt bonczoltak begye és gyomra 

 is főleg szemétben, ganéjban élő rovarfajokkal volt tele. 



Magvak pusztításával mindenesetre megkárosítja az erdőbirtokosokat, 

 ámbár az is igaz, hogy fölösleges táplálékát szajkó módjára a lehullott 

 levelek alá. földbe is elásogatja s helyenként egész czirbolya-erdők 

 sarjadnak magültetése nyomán. Erre nézve a szomszédos Stiriában 

 érdekes észleleteket tettek.-*'* Mindenesetre bizonyos súlya van e tulaj- 



* L. TscHusi munkáit : Verh. d. k. u. k. zool.-bot. Ges. Wien. 1888. 407—506. 1. — Ornis 

 1889. 129—148. 1. — R. Blasius: Ornis. 1886. 437—5.50 1. 



** Vereinsschr. í. Forst-, Jagd- u. Naturk. 140. füz. 1 2—18. L (T "^ 



