

Uí^ 



, XLI. CSALÁD. SEREGÉLYFÉLÉK. .577 



A PÁSZTORMADÁR. 



Pwitor roseus (L.) -/T.tS. 



[Turdiis roseus L. — Sturnus roseus Scop. — Boscis rosea Brhm. — Gracula 

 rosea Guv. — Acridotheres roseus Ranz. — Pecuarius roseus Temm. — Thremno- 

 pliilus roseus Macg. — Nomadites roseus Petényi (teste Bp.). — Merula rosea Koch.] 



Xépios novoi : csacska, csacskamadár, sáskamadár, rózsarigó 

 (Erdély); apró piros szarka; jöttment madár; tarka seregély; rózsaszínű 

 seregély; vándor serege (Petényi). 



Jegyei: alig gyengébb a seregélynél; az öregek bóbitásak, raj- 

 zolatjuk hasonlít a szürke varjúhoz, csakhogy a szürke szint mellen, 

 hason, háton, vállon rózsaszín helyettesíti ; a fej-j^ nyak-, begy-, szárny-, 

 fark-, czombtollazat s a farkalj kékesfekete, biboí"os, zöldes érczfényű. 

 A fiatal madarak rózsaszin^^^ fakóbl), szennyese bb, a fekete részek "^ 

 kevésbbé fényesek s ko'pőttabbak. A tojónak bóbitája kisebb, fekete szinei 

 szürkésbarnásba hajlók, kevéssé fényesek. A fiatalok nem bóbitásak, 

 íejök, nyakuk szennyes szürkefehér, feketésen hosszában sávolt; felül ^ 

 barnásszürkék, a sötétszínú testrészek világosabb szegésekkel tarkítottak, 

 alul szürkés rózsaszínűek. Az öregek csőre tőben fekete, hegye és lábaik 

 rózsaszínűek, szemök feketebarna; a fiatalok csőrének töve fénytelen 

 feketés, hegye és lábaik szennyes vörösesbarnák, szemök világosabb barna. 



Mértéke: H. ^20—21; Sz. 12-8— 13-2; F. 6-8— 77; L. 3—3-2; 

 Cs. 1-7— 1-9 cm. 



Hazája Európa délkeleti részei : Dobrudsa, a Fekete-tenger környéke, 

 különösen a Kaspi-tó vidéke, a mongol puszták, hol a legelő jószág körül 

 szeret tartózkodni. Néha nagy csapatokban nyugot és észak-nyugot felé 

 vándorolnak, meglátogatják Olaszországot, Francziaországot, Németorszá- 

 got stb., sőt Angliáig, Dániáig felkalandoznak. Ritkaságként még Finn- 

 landban is lőtték már. Rendetlen látogatásaik többnyire sáskajárással 

 függnek össze. Hazánkban is többször jelentkezett, így 1814-ben Nyitra- 

 megyében is észlelték, azután 1830, 1832, 1835-ben, 1836-ban s különösen 

 ezernyi számban 1837-ben úgy Erdélyben, Tiszántúl, Duna- és Tisza- 

 közben, Dunántúl. Ez évben Petényi fészkelve is találta. Azontúl is 

 többször mutatkozott, főleg a délkeleti részekben: így 1844, 1853, 1856, 

 1857, 1859, 1860, 1862, 1865, 1867, 1868 években, vagyis mióta a figye- 

 lem reá fordult, aüg egy-két évi közökben hírt kapunk róla. Kiváló nagy 

 számban özönlöttek az országba 1875-ben, majd 1884-ben, mikor Tokaj 

 vidékét is ellepték. 1886-ban, azután 1889-ben Zimony, Orsova táján, 



Chernél: ilanyarurszág madarai. II. 



