578 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



Horvát-Szlavonországban, de kisebb mennyiségben 1876, 1893, 1895-ben 

 még a Szepességben is (Vichodna táján), szem elé került; legújabban 

 pedig (1899.), Veszprém-, Zala-, Somogy-, Fehér-, Torontál-, Zemplén- 

 és Mármaros megyékben ismét megjelent.">^ 



Nálunk a vendégeskedő pásztormadárseregek leginkább a marha- 

 legelöket népesítették, közbe-közbe a szomszédos fasorokban, szőlőkben 

 álló fákon, erdőrészletekben tartózkodtak. A barmok közt seregélymódra 

 futkostak, majd felhőzve fára telepedtek, néha a közönséges seregélyek 

 közé is elegyedve. 



A kifejlett hímek valóban gyönyörű madarak lévén, jól mondja tehát 

 Petényi": « mintha csomókban vándorló rózsák mozognának a zöld pázsi- 

 ton, olyan szép, ez elszóródva szaladgáló, pillanatonkint a legváltozato- 

 sabb alakulásokba álló madárcsapat, mely ha felrepül, rózsás felhőként 

 tánczol a szemlélő előtt. » A bogarakat, sáskákat nem a földről szedege- 

 tik, hanem leginkább ugortában, röptében csípik el. Tulajdonságai sze- 

 rint is sokban hasonlít a seregélyhez : csapatban vigyázó, fészkelő helyén 

 ellenben bizalmasabb. Kissé egyenesebb testtartással jár s ültében is 

 kinyújtja magát. Reggel csapatosan húz a legelőre, viszont este háló- 

 tanyájára. Hangja érdes srrr-csorr-csorr-serr, néha svöröfy-sőrőty vagy 

 crö-csövöfy, mely hívogató szólásán kívül gyakorta hallatja sziszegő, 

 rekedtes, nem igen változatos csicsergő énekét. Sziklaodukban, régi falak- 

 ban, omladékokban fészkel s mint Petényi irja, nálunk 1837-ben a 

 Gellérthegy hasadékaiban akart költeni, de a sok zavartatás elijesz- 

 tette ; Pestmegye néhány helyén azonban szaporított s szerinte rözse- és 

 téglarakásokban, sűrű bozótban is otthont alapított. Fészekalját 7—8. 

 ritkán több tojásból állónak mondja, melyek hol tojásdad vagy gömböly- 

 ded alakúak, halványkékes, kissé zöldesbe játszó színezetűek. 



Tojásmérték: H. 27-4— 30-6; Sz. 20-3— 21*9 mm. 



Gazdaságilag — noha nem rendes jelenség faunánkban — mégis 

 jelentősége van a pásztormadárnak nálunk is, mert, mint láttuk, nem 

 is oly ritkán jelenik meg s legtöbbnyire nagy számban, majdnem min- 

 dig sáskajárás idejében, sőt minél nagyobb a csapás, annál föltünőbb 

 mennyiségben. Petényi május havában nagyobbféle bogarakat (futó- 

 bogár, Pachygaster, Cleonus), apró csigákat talált begyükben és gyom- 

 rukban. Egy példány táplálócsöve a fali ászkához (Oniscus) hasonló, 



* Fontos adatok idevágólag: Aquila. 1895. 185. 1. — Verh. d. k. u. k. zool.-bot. Ges. Wien. 

 1877. 196—204. — Természettud. Közi. 1875. 263—267. 1. — Orn. Jahrb. 1889. 159. 1.; 1890. 65. 1. 

 Kitűnő a Petényi hagyatékából való ismertetés (Aquila 1896. 149 — 187.), melyet e helyen elsőrangú 

 forrásként leginkább felhasználtam, minthogy saját tapasztalataira e madárról nincsenek. 



