58iJ XIII. RENU. ÉNEKLŐK. 



is, 5—7 kékes világoszöld, tojásdad vagy kissé gömbölyded alakú lojjist 

 találhatunk benne. 



Tojásmérték: H. 27-5— 298; Sz. 19-5— 21'8 mm. 



A tojások két hét múlva kelnek ki s körülbelül ugyanannyi idö 

 alatt a fiókák is nagyra nevelödnek, kirepülnek. Néha az öregek 

 másodszor is költenek, de ekkor 4 — 5 tojásnál többet nem raknak. 

 A íiatal nemzedék csakhamar elhagyja a szülői ház környékét, a fészek- 

 aljak csapatokba verődnek s mezőn, réten, gyümölcsösökben, különösen 

 pedig legelökön a jószág körül élősködnek. 



Csirregés, csattogás, rikácsolás közt keresgélnek vagy röpködnek a 

 fákra, ha pedig messzebb szállnak, suhogó, zajos szárny csapással — mi- 

 közben hol tömött foltokban, hol lazábban, de rendesen egyik a másik- 

 tól egyforma távolságban — mérik a levegőt. Szabályos reptökben néha 

 liirtelen irányt változtatnak, felkapnak a magasba, egy-kettőt « felhőzve)) 

 gomolyognak, leszállnak s ismét keveregnek, míg végre végképpen leeresz- 

 kednek a földre. Mozdulataik nyugtalanok, frissek; a földön ügyesen 

 szaladgálnak, közbe-közbe a disznók, juhok hátára szállnak s rajtuk 

 valami élősködőt keresgélnek. Tartásuk hetyke, egész külsejök elárulja, 

 hogy tehetséges, eszes, fortélyos állatok. Értik a tréfát, de komolyan 

 is tudnak viselkedni. Ravaszságukat és számító előrelátásukat tekin- 

 tetök elárulja, mert kifejezésökben van valami kópéság. Hangiuk, énekök 

 érdes, rikácsoló, sziszegő, miközben éles füttyöket, dallamos változatokat, 

 sőt más madaraktól jól-rosszul eltanult strófácskákat, rekedt szótagokat, 

 sőt ílótázást is hallatnak, persze mindezt rendszertelen összevisszaság 

 ban. Azt mondhatnám: a szárnyasok között ők a Wagner-féle zenei 

 irányzatot követik ! De hát nem nagy sikerrel. Hogy azonban egyes emberi 

 szavakat is eltanulnak, ajtócsikorgást stb. híven utánoznak, azt nem lehet 

 kétségbe vonni. A fogságban tartottak e tekintetben elég bizonyságot tettek 

 rrem kis mulatságára gazdájuknak. Magamnak is volt gyermekkoromban 

 ilyen beszélő seregélyem, mely egészen megszelídült. Egy alkalommal meg- 

 szökött, de ismét • visszatért kalitkájába s oly bizalmasan viselkedett 

 mindenkor, mint valami hű kutya. 



Tavaszszal és öszszel a nagy társaságokban kószáló seregélyek 

 esténkint mindig bizonyos kiválasztott hálótanyára, legszívesebben náda- 

 sokba húznak. Annyira szeretnek a magas nádban éjjelezni, hogy gyak- 

 ran jó utjokba kerül, míg oda érkezhetnek. Sopronban megfigyeltem, 

 hogy a seregélyek alkonyatkor a Fertőre repültek, a mi — légvonalban — 

 legalább is 7 — 8 km. utat jelent. Érdekes ilyenkor látni, a mint csapat 

 csapat után nagy zajjal ereszkedik a nádba! Minden szálon annyian 



