XLI. CSALAU. SEREGÉLYFÉLÉK. 583 



Ilinek, liogy riicgljajlik a súlyuk alatt. Néha ezernyire növekszik az össze- 

 gyülekezök mennyisége."*^ Pitymallatkor ismét csapat csapat után hagyja 

 el pihenő helyét; többnyire felrajzanak, néhányszor ismét levágódnak 

 a nád közé s csak azután repülnek nagy sebtiben legelő helyeikre, 

 szőlőéréskor pedig a szőlőkbe. 



Tápláléka főképpen rovarokból, álczákból, apró csigákból, szöcs- 

 kékből, kukaczokból, hernyókból, nyüvekből, legyekből, gilisztákból, 

 lótetükből, pajorokból, de gyümölcsökből, bogyókból, szükségben mag- 

 vakból kerül ki. A mezőgazdaságnak rendkívül sok hasznot hajtanak, 

 mert sereges életmódjukkal kiadóan pusztítják a rétek, legelők, szántó- 

 földek veszedelmes apró ellenségeit, különösen a szöcskéket, sáskákat, 

 kis meztelen csigákat, csimaszokat, a Pieris brassicae, Agrotis-, Didyma-, 

 Hadena-. Strigilis-. Hepialus- és Charaeas-fajok hernyóit s ezek petéit. 

 Az erdőben szintén csak hasznosan műkődnek, mert temérdek csere- 

 bogarat, ormányos bogarat emésztenek el, a legelőn pedig marhát, juhot 

 megszánnak s a nyüvektől tisztogatják ; erre vonatkozik bizonyos tátogásuk, 

 a melylyel a szőrt, illetőleg a daganatot bontogatják. A jószág szívesen 

 tűri műte veséiket. Nem kicsinylendő, hasznos voltuk megítélésénél, az a 

 körülmény sem, hogy nagy számban a gazdasághoz szoktathatok vagyis 

 költő ládikákkal 50 vagy 100 párt is — a szerint mekkora a birtokunk — 

 magunkhoz telepíthetünk, melyek azután a szónak teljes értelmében 

 megtisztítják a környéket minden ártalmas rovartól, féregtől. A külföl- 

 dön számtalan helyen tapasztalhatjuk ezt; itt az ideje, hogy kövessük 

 a jó példát. (L, I. köt. 53. kép.) 



De mint minden fénynek árnyéka is van, a seregélyek sem hiba 

 nélkül valók — már t. i. a gyümölcs- és szőlőtermelő szempontjából. 

 Mert szó a mi szó, a gyümölcsöt nagyon szeretik, s a szőlőket szüret 

 előtt sok vidéken oly felhőszerű rajokban látogatják, hogy védekezés 

 nélkül termésünket tönkre tehetnék. A madárijesztőket hamar megszok- 

 ják, azért nincs más mód a hívatlan vendégek elűzésére, mint kereplők- 

 kel, lövöldözéssel naponként többször, kitartóan ijeszgetni őket. Irtásra 

 azonban ne vetemedjünk, mert ne felejtsük el az erdő- és mezőgazdákat, 

 kik úgy tekinthetik, mint egyik legigazabb szárnyas barátjukat. Még egy 

 helyi és időszakos kártételét sem hagyhatom említés nélkül; u. i. a 

 Hanyságban értesültem arról, hogy bizonyos nádasokban az őszszel 



* 1897 szeptember 22-én este láttam a Fertő nádasaiba vonuló roppant sere^'et, inely becs- 

 lésem szerint 1 kilométer hosszú volt, szélessége pedig akkora, hogy legaltxbb 100 seregély repült 

 egymás mellett. Nem túlzás, ha számukat százezerre becsültemi 



