XLII. CSALÁD. PINTYFÉLÉK. 593 



magjait. A gyümölcs « húsát » nem eszi meg. Szükség esetén növénymag- 

 vakra fanyalodik s tavaszszal a fák rügyeit is lecsipdesi. Rovarokat mel- 

 lesleg szintén fogdoz — különösen költés idejében — sőt hernyókat, 

 bábokat, álczákat is. Fiókáit kezdetben leginkább lágy rovareleséggel táp- 

 lálja s lassanként szoktatja őket keményebb magtáplálékra. Ott, a hol 

 nagyobb számban él, a magtermésben csak úgy, mint a cseresznyefákon 

 kárt okozhat s ilyenkor a rendesen meglátogatott helyekről el kell őket 

 riasztanunk. Egészben véve azonban inkább közömbös madárnak mond- 

 hatjuk, mert oly nagy számban sehol sem fordul elő, hogy érezhető kárt 

 vagy hasznot tehetne az embernek. 



122. NEM: 



PINTY. 



FRINGILLA L. 1758. 



Ide tartoznak a család jellemző fajai. Valamivel karcsúbb termetűek, 

 mint a verebek, kellemes, erős hangúak, szinezetök élénk, de nem rikító, 

 szárnyuk többnyire tarka. 



A HAVASI PINTY. 



Fringilla nivalis L. i766. 



[Fiingilla saxatilis Koch. — Plectrophanes fringillioides Boie. — Montifringilla 

 nivalis Brhm. — Orites nivalis Keys. & Blas. — Ghionospiza nivalis Kaüp.] 



Jegyei: nagyobb, mint a háziveréb; feje sötét hamuszürke; az 

 öreg hím torokfoltja fekete; háta sötétbarna; a nagy evezők barnásfeketék, 

 a többi szárny tollak majdnem mind fehérek; alsó test szürkésfehér; a 

 középső két farktoll fekete, a többi fehér, csak hegye fekete; nyáron a 

 csőr fekete, télen viaszsárga; szem sötétbarna; lábak barnásfeketék. 



Mértéke: H. 16—16-9; Sz. 1 IS— 121; F. 75— 78; L. 21— 23; 

 Cs. 1-3— 1-4 



Közép-Európa havasaiban fordul elő. A kaukázusi példányok eltérnek 

 a nyugotiaktól, a mennyiben fejők barna s alsó testök fehérebb (alpicola 

 Páll.). Hazánkban ritka, habár több adatunk bizonyítja a Kárpátokban való 

 elöjövetelét. így a Közép-Kárpátokban Vereskő vidékén, a Felkavölgyben, 

 csapatokban látták és lőtték néhányszor s Késmárkon is fogták. Egy 1869-ből 



75 

 Cfusrnel : Maíiyarorsuifi madarai. II. 



