XLII. CSALÁD. PINTYFÉLÉK. 595 



met keltettek ezek a vándorseregek s már a « Magyar Hírmondó »> 1794-ben 

 így ír róluk: « Kassa, Böjtmáshavának 7. napján. A múlt februárius közepe 

 felé elkezdvén, csaknem egész végéig, majd minden napon láttatott által 

 kelni. Isten tudja honnan, városunk felett az apró madaraknak számla Ihatat- 

 lan sokasága . . . Homályosságot vetett a nagy sűrűség, valamint a sáskák 

 tömött tábora. Bámult s iszonyodott az ember e szokatlan s csak végét 

 nem érő költözésen. Ki győzné leírni, kinek-kinek ez alkalmatossággal 

 tett ítéletét, jövendölését... » Megmondja azután a közlés, hogy n/A:o?'/cso/c 

 vagy klikoviczok voltak ezek, mely a mi madarunknak tótba és németbe 

 is átment neve. Atyám is tanuja volt Kőszegen ilyen tömeges vonulásuk- 

 nak s mint írja, majdnem egy óráig suhogva folyton jöttek — s hajtó- 

 vadászaton lévén — állása körül az egész erdőt megszállták. Nálunk tar- 

 tózkodása alatt kezdetben erdőkben — főleg fenyvesekben — található, 

 majd a szőlőkben, kertekben, gyümölcsösökben, pajták körül, országuta- 

 kon, mezőkön, hol verebekkel, sármányokkal jár táplálék után, mely 

 különböző magvakból áll. Hazájában azonban rovarokat is eszik s fiókáit 

 is azokkal tartja. A mezőkön, szőlőkben, kertekben igen sok dudvamagot 

 emészt el s kiválóan hasznos, erdőkben — ha nem nagy mennyiségben 

 jelentkezik — közömbös, de ha tömegesen s huzamosabban tartózkod- 

 nak ott a vendégeskedő csapatok, a fenyő- és bükkmag termésében káro- 

 kat okozhatnak. 



AZ ERDEI PINTA. 



Fringilla coelebs L. 1758. 



XXIII. tábla. 



[Fringilla alpestris Brhm. — Fr. nobilis Schrank. — Fr. hortensis Brhm.] 



Népies nevei: pintyőke; szemeti pinty (Erdély); árva pinty; síró 

 pinty ; csicsímé madár (Baranya m.) ; borpintyőke (Baja). 



Jegyei: szárnyán két fehér haránt csík, az alsó keskenyebb, sár- 

 gásba hajló. Az öreg hím fejebúbja, nyaka hamuszürke; háta gesztenye- 

 barna, farcsíkja s a hát alsó része is sárgászöld ; alsó teste egészben vas- 

 deres (barnába játszó halvány megyszínű) ; a szárny főszíne barnásfekete, 

 feheressárgás, sárgásszürke tollszegésekkel, főleg az evezők külső szélén ; 

 a fark szürkésfekete, a két szélső toll túlnyomóan, a következők csak 

 részben — hegyük belső felén — fehérek; csőre tavaszszal kékes pala- 

 színű, őszszel világos barnás hússzínű ; szemei sötétbarnák ; lábai szeny- 

 nyes hússzínűek. A tojó főszíne fölül zöldes szürkebarna, alul fakó 



75* 



