XLII. CSALÁD. PINTYFÉLÉK. fiO? 



sebes, miközben, úgy, mint a zsezsék, folyton gö gö gökerr, gü-gO-güker 

 hanggal hívogatják egymást. Ha nagyobb távolságra repülnek, kigyó- 

 vonalat irnak le. Öszszel a fészekaljak pintyekkel, sármányokkal stb. 

 közös czélra egyesülnek : hogy tudniillik a helyenként bőségben kinálkozó 

 táplálékból kivegyék részöket. Olajos magvakat legszívesebben esznek 

 s a különböző dudvák érett szemeit folytonosan pusztítják. A mezőn, 

 szőlőkben, kertekben, árkok mellett, réteken mindenütt a gazra vetik 

 magukat s szedegetik azok magvait. Néha persze kenderföldekre, mák- 

 és repczetáblákra, kerti vetésekre is szállnak, de ha kárt okozhatnának, 

 úgy nem sok nehézséggel elriaszthatjuk őket. Közömbös vagy inkább 

 hasznos madár, mely megérdemli védelmünket. 



125. NEM: 



CSÍZ. 



CHHYSOMITRIS Boie 1828. 



Csőr nyúlánk, heg}'es, oldalt összenyomott, nem erős : szinezetökben 

 a zöld és sárga uralkodik : fejők búbja többnyire fekete. 



A CSfZ. 



Ch^ysomüris Rpinus (L.) 17!tS. 



[Fringilla spinus L. — Spinus viridis Koch. — Spinus alnorum Brhm. — Acan- 

 this spinus Keys. & Blas. — Garduelis spinus GtOüld.] 



Xépies nevei: csizik (Alföld); csizike; csézike (Baja); egérpinty 

 (Kresznerics, Sándor J.); czájzli (Vasm.). 



Jegyei. Az öi^eg hím fejebúbja fekete, úgA^ torokfoltja is : háta sárgás- 

 zöld, feketés szárfoltokkal; alul zöldesbe játszó sárga, hasa felé fehér; az 

 alsó test oldalai fekete szárfoltokkal; a szárny feketésbarna, zöldessárga 

 csikkal; a farktollak tőfele sárgás, hegye feketés; csőre szürkés, hegye 

 sötétebb ; lábai világosbarnák ; szeme barna. A tojó fejebúbja nem fekete, 

 torokfoltja sincs, fölül főszine zöldessárgás szürke, alul szürkésfehér, 

 feketés szárfoltokkal. A fiafalok a tojóhoz hasonlítanak. 



Mértélie: H. 108— 11-4; Sz. 6-6— 7-2; F. 4-2—4-7; L. 1-5— 16; 

 Cv. 0-95— l-l cm. 



Közép- és Dél-Európában, úgy északon a Sarkkörig. Ázsiában 



