XLII. CSALÁD. PINTYFÉLÉK. 611 



127. NEM: 



CSICSÖUKE. 



SERINUS Koch. 1816. 



Színezetre a csízekhez hasonlítanak, a mennyiben zöldessárga ural- 

 kodik tollazatúkon, nagyságra is közel állanak hozzájuk, színtoly kicsikék, 

 gyengék ; csőrük azonban rövid, tömzsi s emlékeztet a pirókcsörre. 



A CSICSÖRKE. 



Serinus serinus (L.) 1758, 

 XXXV. tábla. 



[Fringilla serinus L. — Loxia serinus Scop. — Serinus hortulanus Koch. — 

 Ser. nieridionalis Brhm. — Ser. luleolus Landb. — Pyrrhula serinus, Diyospiza seri- 

 nus Keys. & Blas. — Grithagra serinus Heugl.] 



Jegyei : alul kissé zöldesbe játszó sárga, az oldalakon sötét barnás- 

 íekete hosszanti foltokkal ; fölül szürkészöld, sötétbarnán foltos ; farcsíkja 

 sárga ; a fark egyszínű szürkésbarna, mint az evezők, de a tollak világosan 

 szegettek. A hím homloka zöldessárga, úgy szemöldökvonala és nyak- 

 oldalai, általában a sárga és zöldessái-ga színei élénkek. A tojó zöldesen 

 árnyalt szürkésbarna, erősebben foltos s alul sem élénk sárga, inkább 

 szennyesfehéres, szürkés. A fiatalok egészben pettyesek s alig sárgák. 

 Csőr szaruszürke; szem sötétbarna; lábak sárgásbarnák. 



Mértéke://. 10-9-11-3; S2. 6-5—7; F. 44— 46; L. IS— 15; 

 ^:s'. 0-7- 0-8 cm. 



Földrészünk délnyugati és Afrika északnyugati részeiben leggyakoribb. 

 Alig 50 év óta határozottan kelet és vagy 30 év óta északkelet felé is ter- 

 jeszkedik. Hazánkban legnagyobb mennyiségben Vas-, Pozsony- és Sopron- 

 megyékben találtam. Kivált gyümölcsösökkel, szőlőkkel, kertekkel bővel- 

 kedő, völgyekkel váltakozó előhegyekben szeret tartózkodni. Alföldi vidé- 

 keinken nem fordul elő s Erdélyben is ritka. Ott, a hol megtelepedett, 

 hamar feltűnik, mert rendkívül élénk, folyton csevegő kis jószág. Télen 

 melegebb tájakra vonul s márczius végén — néha első felében — kisebb 

 társaságokban érkezik vissza hozzánk. Mikor azután az őszi baraczkfák 

 megpirosítják a lankásokat, a körte-, cseresznye és szilva-iákról pedig a 



77* 



