616 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



A SÜVÖLTŐ. 



Pyrrhula pyrrhula (L.) /7f><S. 

 [Loxia pyiTliula L. — Pyrrhula vulgáris Ménétr. — Fiingilla })yrrliiila Mey.j 



Népies nevei: gyöp (F. Pulya, Soproiim.); gimpli (Vasm.): pirók: 

 süvötyő ; süvöltyü (Erdély) ; vörösbegy (Csongrádm.). 



Minthogy e madár termete, úgy színeinek élénksége meglehetős 

 változékony és bizonyos, hogy az északi példányok más fajtához tartoz- 

 nak, mint a Közép-Európában költök, latin elnevezései nem egészen tisz- 

 tán vonatkoztathatók."^^ Ezért Linné nevét az egész fajkörre is érthetjük, 

 ámbár lehet, hogy ö a Loxia pyrrhula alatt a nagyobb fajtát irta le. 



A nagy süvöltő — Pyrrh. pyrrhula major (Brhm.) 183 L [Loxia rubi- 

 cilla Páll. — L. pyrrhula coccinea Selys.], mely Európa északi és észak- 

 keleti részeiben, úgy Ázsiában honos s hozzánk csak télen látogat el, 

 jóval nagyobb, erösebb, élénkebb színű, mint a nálunk költő fajta. 



A közép-európai süvöltő — Pyrrh. pyrrhula europaea Vieill. 1816. 

 [Loxia pyrrhula Lath. — Pyrrhulla pileata Macg. — Pyrrhula minor, 

 peregrina, germanica Brhm.] ellenben Európa nyugati felében — Skan- 

 dináviát kivéve — úgy a Közép-tenger mellékén tanyázik. 



Jegyei. Az öreg Mm : fejtető, a csőrtő körülete, a szárny legnagyobb 

 része és a fark fekete, kékes fénynyel; háta hamuszürke, szárnycsíkja 

 fehéres; a farkalja és farcsikja fehér; alsó testrészei pirosak. Csőre fekete, 

 szeme sötétbarna, lábai feketebarnák. A tojó csak abban különbözik tőle, 

 hogy a piros színt nála szürke helyettesíti. A fiatalok fejteteje nem fekete, 

 felső testük vöröses barnásszürke ; torkuk, mellük vöröses sárgásszürke. 

 (L. L köt. X. tábla.) 



Mértéke: H. 14'5— 17'5; Sz. 8-2— 9'91 F. 6-1— 75; L. 1'8— ^; 

 Cs. 1—1-03 cm. 



Nálunk főleg késő ősztől tavaszig számos, mert ez időre az északi 

 fajta is kisebb-nagyobb társaságokban érkezik hozzánk s a hegységekből 

 a mi süvöltőink szintén levonulnak a síkságok erdeibe s kószálva 



* Madakász Gyula dr. «Uie Singvögel üngarns* ez. munkájában (Zeitschr. f, d. ges. Ürnith. 

 1884, 149. 1.) a nagy fajtát Pyrrhula coccinea Selys. néven sorolja föl s azt irja, hogy hegyeinkben 

 gyakran költ, a mi nem áll. A kis fajtát ellenben Pyrvliuía rnhicilla Páll. néven, mint nálunk nem 

 fészkelőt említi. Azonban az utóbbi latin név szintén a nagy fajtára vonatkozik — annak synonymja — 

 s a mit ő a P. coccinea alatt mond, az a nálunk honos kis fajtára tartozik ; az ugyanott adott 

 mértékek azonban megint a nagy fajtáról vannak véve. 



