XLII. CSALÁD. PINTYFÉLÉK. 617 



keresik élelmöket. Tavaszszal a nagy példányok visszaköltözködnek 

 hazájukba, ellenben a kisebb fajtához tartozók hegységeink fenyveseiben 

 szétszóródnak s ott alapítják meg családi tüzhelyöket. Ilyenkor lombos 

 erdőkben, sík vidéken nem találkozhatunk velők. Fészkét ember magas- 

 ságban, vagy 5—6 méternyire a földtől többnyire fenyőfára építi. A bur- 

 kolatot gyökerecskékből, száraz növényszárakból, mohából készíti, a csé- 

 szét pedig szőrökkel béleli ki. Fészekalja rendesen 5. zöldeskék alap- 

 színen, biborosbarna, ibolyásszürke pettyekkel behintett tojásból áll. 

 A pettyezés főleg a tojás hasas részén súrú. Április végén vagy május 

 elején költ először, júniusban másodszór. 



Tojásmépték: H. 19— 21'2; Sz. 14—15 ram. 



A süvöltő tulajdonságai sokban elütök a többi pintyek jellemvoná- 

 saitól. Míg azok fürge, friss mozgásnak, ugrálok, sőt némelyek tornászok 

 is, addig ez a vörös mellényű, sapkásfejű madár inkább csendes, lomha 

 benyomást kelt. Sőt együgyűnek is tartják, habár inkább a németek, 

 mint a mi népünk, mely nem használja madarunk nevét képes értelem- 

 ben a but ság kifejezésére, a fajankók példázására. Igaz, hogy az ágakon 

 nem szokott ugrálni, hanem megül szépen, békésen, unalmas hüp, hüp, 

 hüp, M-üp híiip szavát hallatva ; nem is igen fél az embertől, sőt hang- 

 ját utánozva magunkhoz csalogathatjuk. Ha azonban kereket old, elég 

 sebesen repül, mindenesetre jobban, mint kövéres testalkata után Ítélve 

 gondolhatnánk. Leggyakrabban látjuk őket őszi csatangolásaik közben a 

 a bogyós bokrok körül, ritkás erdőkben, bokrozatos árkok mentén, boró- 

 kás, nyires területeken, keitekben. Ritkán jár magában, hanem inkább 

 kisebb-nagyobb társaságban, mert unatkozni nem szeret. Habár lénye 

 nem valami kedves, nem is vonzó, mert nagyon is valami török basát 

 juttathat eszünkbe, mégis tagadhatatlan — hog>' különösen télen, csillogó 

 hóban — a bokorra telepedett süvöltő csapat megkapó szép, mert a hímek 

 élénk piros melle kirí a színtelen tájból. Ilyenkor még füttyögetését is 

 szívesen halljuk, mert a csendes erdőben csak varjú károg, szajkó 

 csacsog: a kipróbált énekes művészek délen melengetik magukat. Hát 

 könnyű így a süvöltőnek múvészkedni. 



Tápláléka mindenféle bogyóból, magból áll. De épp oly mértékben 

 eszi a lombos fák rügyeit is. A dudváki-a nem jár, s ezért ott, a hol 

 nagyon számos, az erdőben, gyümölcsösben a rügyek lecsipdesésével 

 kárt tehet. Általában azonban ennek a rossz tulajdonságának túlsá- 

 gos jelentősége nincsen s ha valahol észrevesszük, hogy sűrűbben 

 jelentkeznek a gyümölcsfákon, könnyedén megakadályozhatjuk kártéte- 

 lüket, mert nem sok fáradsággal elriaszthatjuk őket. 



Chefnél: Magyat-ország madarai. II. 



