XLII. CSALÁD. PINTYFÉLÉK. 619 



Ázsiában, főleg Szibériában honos. Előfordulásának határát a fenyvesek 

 hiánya szabja meg. Közép-Európában szintén gyakori ; de mint említettem, 

 a nagy fajta nálunk ritka. Hegyvidéki, mindenféle fajú fenyővel kevert nagy 

 erdőket leginkább kedvel, azonban állandóságáról alig lehet beszélni. Mert 

 egyik évben pl. nyáron mutatkozik valahol, máskor éveken át hiányzik ugyan- 

 ott, azután meg télen tölt azon a vidéken egy-két hónapot vagy csak őszszel 

 jelentkezik. Hazátlan, kósza, mint az igazi vándor czigány. A hol elesége 

 akad, ott megtelepszik addig, míg a jó mód tart, talán családot is alapít; 

 ha elfogy az enni való, odább néz. Hazánkban, kivált a Kárpátokban, 

 úgy Felső-Magyarországon, valamint az erdélyi havasok fenyveseiben is 

 szokott költeni; de Sopronmegyében, Vasmegyében az osztrák határhegy- 

 ségekben is. Kiszámíthatatlan barangolásai közben * számos oly ponton is 

 feltűnik, hol éppen nem gondolnánk reája. így egy izben novemberben, 

 a fehérmegyei nagy puszták egyikén, kis fenyűcsoporton tartózkodott 

 egy egész társaság, mely addig, míg a tobozok magvait végleg el nem 

 költötte, nem távozott onnét. Életmódban minden keresztcsőrűfaj igen 

 hasonlít egymáshoz. Társaságot szerető, füi-ge, élénk madarak, melyek 

 tobozokkal bővelkedő fenyveket meglepve, valóságosan papagálymódra vetik 

 magukat élelmökre, ügyesen kapaszkodnak meg az ágak hegyén, lábai- 

 kat szétterpesztve mászkálnak, himbálódznak, fejjel alácsüngnek, mes- 

 terien feszegetik arravaló csőrükkel a tobozok pikkelyeit, hogy a magot 

 kiszedhessék, s nem ritkán, csőrkampójukat is igénybe véve, mintegy 

 felhúzzák magukat az ágakon. Különösen szép ez élénkpiros, sárga, 

 zöldes, szürke madártársaság télen, mikor a haragos zöld, zúzmarával 

 borított, napfényben csillogó fenyőkön pillantjuk meg őket. Sürgés, 

 forgás, hivogatás, röpködés közben olyan tornászati mutatványoknak lehe- 

 tünk itt szemtanúi, hogy önkénytelenül bámulat fog el. Hangjuk nem 

 valami elragadó, de elég sajátságos, mert fütyülő, surrogó, sőt flótázó, 

 csicsergő szólamok különszerú vegyülékéből áll. Hivogatásuk zokk, zokk 

 vagy éles gip, kij), gip szótagok ismétléséhez hasonlít; utóbbi hangokat 

 kivált akkor hallhatjuk, mikor szárnyra kapva más fára repülnek. 



Java részt deczemberben és januárban költenek, de a körülmények- 

 hez képest majd minden más hónapban is, még pedig évenként kétszer, 

 esetleg háromszor. Fészköket magas fenyők sudarába, apró ágacskák- 

 ból, hangafüből, mohából, száraz szálacskákból, egyes tollakból jó 

 tömötten, vastagon építik, hogy meleget tartson, melyre télen ugyancsak 

 reá szorul 3—4 tojásból álló fészekaljuk. Tojásaik változó színűek, több- 



* Ungvárott — Medregzky J. szerint — főleg júniustól novemberig vonulnak. 



78* 



