626 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



Mértéke: H. 14-5— 165; Sz. 8-8— 9-1 ; F. Th—7; L. IS— 21; 

 Cs. 1-2— 1-3 cm. 



Skandináviában majdnem a 70° é. szél., Szibériában a 64° é. szél. 

 alatt is találtak fel látogató példányokat. Költve azonban leggyakoribb 

 Közép- és Dél-Európában s Ázsia jó részében. A síkságban, közép- 

 hegységben legjobban szeret tartózkodni, de azért magasabb pontokon 

 is előkerül. Kisebb erdörészletek, erdőszélek, vágások, utak mentén 

 elterülő bokros, köves lankások, kertek, mély utak bokrozatos partjai, 

 ligetek leginkább megfelelnek természetének s ilyen helyeken ritkán 

 hiányzik. Egyike legközönségesebb, általán ismeretes madarainknak. 

 Mint a sármányok mind, ő is legszívesebben valami ághegyen, facsucson 

 szokott üldögélni s egyszerű zengicsélésével hollétét jelezni. Szólása 

 nem oly friss, mint a sordélyé s azt a benyomást kelti, mintha 

 tudná, hogy ráér s nincs mit sietnie. Szótagokkal körülbelül így fejez- 

 hető ki : czü-czü-czü-czü-czü-zőé vagy szri-szri-szri-zi-zéé, a végső hang 

 nyújtott s valamivel mélyebb; strófácskáját többnyire még kéttagú 

 czre-zí-Ye\ megtoldja. Népünk fülének így énekel: «Meg-meg-meg-meg- 

 ledűút!». 



Hívogató hangja tcsi-tze, czri-csre s néha ziísz. Minden hangot 

 farkának egy-egy billentésével kísér. Valóban mosolyra gerjeszt, mikor 

 Gáti István uram 1795-ben megjelent «Természethistóriájában» olvassuk 

 ez egyszerű hangicsálásról : «Ügy tartják sok Doktorok, hogy ennek szava 

 hallgatása csudálatosan újítja az elmét ». 



Bizalmas, nem igen óvatos, az embert közelre bevárja, csak 10 — 20 lé- 

 pésnyiről száll előlünk valamelyik szomszéd fára vagy a távolba. Repte elég 

 jó, sebes, néha szökkenésszerű. Jó és rossz időben, télen, nyáron nálunk 

 van, csakhogy a hideg évszakban nagy csapatokba verődik, pintyekkel, 

 kenderikékkel stb. egyesül s az utakat, falvakat, városokat keresi föl, 

 hbgy az udvaron, pajták, csűrök körül, szérűs kertekben hulladékot 

 szedegessen vagy a szőlőket, mezőket lepi s a dudva magvakat pusztítja. 

 Kora tavaszszal ezek a társaságok párokra szakadoznak s mindegyik ki- 

 választja háza táját, a honnét nem igen távozik. Fészkét előszeretettel valami 

 kis buczka tövébe, útpart gazos, bokros részébe, fatuskó aljába a földre 

 építi, még pedig úgy, hogy a növényzet vagy sűrűség mintegy reáborul- 

 jon a fészekre s így elrejtse. A fészek alapja többnyire valami kis föld- 

 homorodást tölt ki, mely vastagabb száraz növénycsutkákkal, gyökerecs- 

 kékkel, szálakkal, elfonnyadt levélkékkel van kirakva, kerek csészéje 

 pedig finom szálakkal és szőrökkel bélelt. 4 — 6 tojásának alapszíne 

 szürkés-, sárgás-, barnásvöröses, fehér vagy halvány ibolyaszürkés, hús- 



