XLII. CSALÁD. PINTYFÉLÉK. 627 



színű, szürkén fröccsentett és vörösbarna finom erekkel, szabálytalan 

 karczvonalokkal rajzolt. (XXXIX. tábla.) 



Tojásmerték: H. 19—23-4; Sz. 15—17 mm. 



A kotlás két hétig tart. Áprilisban először, júniusban másodszor 

 költ; néha azonban még harmadszor is augusztusban. Fiókáit rovarok- 

 kal eteti s addig, míg magvakat nem igen találnak, az öregek is rova- 

 rokat, hernyókat, férgeket stb. esznek. Később mindenféle magocskát, 

 szemet szedegetnek s a dudvák, gyomok elhatalmaskodását korlátozzák. 

 Megérdemli jóindulatunkat s ne engedjük meg a madarászpuskával 

 barátkozni kezdő gyermekeknek, hogy verében kívül mást lőjjenek, mert 

 ha az ilyen « vadászni tanulókat » kényükre eresztik, legtöbbnyire a sár- 

 mányokat lövöldözik. A többi madarak ugyanis hamar megismerik a 

 veszedelmet s megvadulnak, ellenben a sármány bevár s bizalmaskodása 

 könnyű szerrel kijátszható. 



A SÖVÉNY SÁRMÁNY. 



Emberiza cirltts L. 1766. 

 [Emb. eleathorax Bechst. — Gitrinella cirlus Gray.] 



Jegyei: akkora mint előbbi, melyhez különösen a tojó hasonlít; 

 az alsó test oldalain fekete hosszanti foltok; a hát vörösbarna, fekete 

 szárfoltokkal. A hím torokfoltja fekete, a fejbub és tarkó olajzöld, fekete 

 szárfoltokkal; fai-csikja olajzöldes; a tojó valamivel világosabb és fol- 

 tosabb, mint a hím s felső kis szárnyfedői zöldesszürkék, nem olyanok, 

 mint a hát. 



Mértéke: H. 15—16; Sz. 8*1— 8*9; F. 71— 75; L. 1-7- 19; 

 Cs. l-l— 1-2 cm. 



Helyenként Nyugot- és Közép-, gyakrabban Dél-Európában, Kis- 

 Ázsiában, a Krim félszigeten, Észak-Afrikában költ s itt is telel. Nálunk 

 kétségtelenül csakis a magyar tengerparton költ, hol Brusina szerint 

 elég gyakori, de mégis ritkább, mint a kucsmás sármány. Innét való 

 példányok a zágrábi múzeumban vannak. 



79* 



