642 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



és a Kaukázusban költő penicillata fajtához tartoznak, mely valamivel 

 nagyobb, mint amazok, homloka, torka határozottan sárga s nem oly fehé- 

 res, a tarkó és nyak halvány meggyszine pedig nem terjed a hátra. 



XLIV. CSALÁD. 

 BILLEGETÖFÉLÉK. 



MOTAGILLIDAE. 



Fejők hegyes; csőrük árszerű, kissé hajlott ormú, nem hosszabb a 

 fejnél; egész termetők karcsú, nyúlánk; hátulsó karmuk legalább is oly 

 hosszú, mint ez ujjnak tővefelé eső ize ; szárnyuk hegyes ; válltollaik fel- 

 tűnő hosszúak s ékalakúan túlterjednek a másod rangú evezők hegyén. 

 Főleg a földön tartózkodnak és fészkelnek. Fákra ritkán szállnak. Igen 

 élénk, nyugtalan madarak, sokat futkosnak s közbe némelyek farkukat 

 billegetik. 



135. NEM: 



PIPIS. 



ANTHUS Bechst. 1807. 



Rajzolatjuk, szinezetök pacsirtaszerű, némelyeknél szürkébb vagy 

 olajzöldesbe hajló; három első evezőjük leghosszabb; a hátsó karom 

 többnyire sarkantyúsan megnyúlt. Az egyes fajokat a gyakorlatlanok 

 nehezen tudják megkülönböztetni s azért jegyeikre, mértékeikre, hangjukra, 

 életmódjukra külön figyelmeztetek. 



A HAVASI PIPIS. 



Anthus spipoletta (L.) i758. 



[Alauda spinoletta L."^ — Anthus aquaticus Bechst. — Anth. montanus Kogh. — 

 Anth. alpinus Brhm. — • Anth. spinoletta K. & Blas.] 



Jegyei: farcsikja egyszínű; feje búbján nincsenek szárfoltok; felső 

 testrészei smr/cesbarnák, némi elmosódott sötétebb foltozással a háton; 



* Helyesen spipoletta. 



