648 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



A BARÁZDA BILLEGETŐ. 



Motacilla álba L. 1758. 

 XXV. Tábla. 



Népies nevei: leánykamadár (Erdély); brázda billegető, borozda 

 billegető (Dunántúl); barázdácsa (Baja); lipinka madár (Székelyföld). 



Jegyei: farka majd csaknem oly hosszú, mint teste; háta hamu- 

 szürke; két szélső farktolla túlnyomóan, alsó farkfedői egészen fehérek, 

 úgy hasa is; csőre és lábai feketék. (L. I. köt. II. tábla.) 



Leirása. Öreg hím nyáron : fejbúb, tarkó és a begyig terjedő torok- 

 foltja fekete ; homloka, pofái, nyakoldalai és a felső szárnyfedők töve fekete, 

 hegye azonban fehér, miáltal két fehér szárnycsík támad ; a nagy evezők 

 íeketésszürkék, a hátulsók külső széle fehér szegésű ; a fark fekete, kivéve 

 a két szélső, túlnyomóan fehér tollat ; a farcsikja feketés ; a fehér alsó test 

 oldalai szürkések ; szemei világosbarnák. A tojó hasonló a hímhez, csak- 

 hogy fejének fekete rajza nem oly éles és szürkésbe hajló. Téli íollazatban 

 a fejtetőn patkó alakú fekete rajzolat, torkuk fehér, alul fekete sávval 

 szegve. A fiatalok háta és fejők búbja szennyes hamuszürke ; szemsávolyuk 

 szürkésfehér; torkuk sárgásfehér; hasuk szennyesfehér; a szárnytollak 

 szegesei világos szürkéssárgásak; begyük táján fekete patkóalakú folt. 



Mértéke: H. 16-8— 17-3; Sz. 8-3— 86; F. 81— 9*4; L. 2— 24; 

 Cs. l-l— 1-4 cm. 



Úgyszólván egész Európában mindenütt közönséges, sőt elkalan- 

 dozva még Grönlandon, Jan Mayen szigeten is találták; Szibériálian is 

 honos. Színezetére meglehetős változékony, s különösen a torok és fej 

 feketeségének, a szárnycsíkok fehérségének kisebb-nagyobb kiterjedése 

 feltűnő, úgyannyira, hogy ez alapon bizonyos területeken állandó, jól 

 megkülönböztethető fajtákat, már-már fajokat is találhatunk. Angol- 

 országban, délnyugati Norvégiában, északnyugoti Francziaországban pél- 

 dául egészen fekete hátú példányok számosak (Mot. lugubris Temm.) s ezek 

 mellett — különösen Angliában — a typikus színezetűek sokkal ritkábbak. 

 Hazánkban általánosan ismert s kiválóan vizek környékén, házak táján, 

 faraktárak, hidak és malmok körül tanyázik. Igen szeret az utak mentén, 

 legelőkön, mezőkön is tartózkodni s gyakran követi a szántóvetőt, fejével 

 kényesen biczczentgetve, farkával billegetve. Közbe felrepül, de nem messze 

 megint leszáll eledelt keresgélni. Leggyakrabban éles, tisztán csengő 

 csiz-itt-csiz-itt, csi-zitt hangon szól s hullámvonalban repül. A vizek 



