XLIV. CSALÁD. BILLEGETŐFÉLÉK. 653 



elejteni.-*' E fajta leírása talál 1898 szeptember 2-án Sopronból a magyar 

 ornithologiai központ gyűjteményébe került billegetőre is, melyeket a 

 sárga szemöldöksávoly igen jellemez. 



A typikus sárgabillegető főleg Közép-Európát lakja s északon, úgy 

 délen is közel álló fajtái részben helyettesítik, részben vele együtt for- 

 dulnak elő. Európából átterjed a szomszédos Ázsiába, Szibériába, Khi- 

 nába"*'^ s Amerika nyugoti részeiben Alaskától a Rocky Mountins hegy- 

 lánczolatig. 



A sárga billegető ellentétben előbbivel, — mely a havasok, hegyi 

 patakok lakója s a síkságban legföljebb öszszel, tavaszszal, gyenge teleken 

 mutatkozik — soha sem nyomul a hegységekbe, hanem éppen a nagy 

 legelők, nedves kaszálók, tószélek, mocsaras vidékek jellemző madara. 

 Kivált a hol a jószág legelget, bizonyosan reá fogunk találni. Itt a juhok, 

 marhák lábai alatt futkos kényes mozdulatokban, ragyogtatva szép sárga 

 hasát, fogdosva a nyájat kisérő rovarokat. Hullámos szökkenésben repül, 

 miközben ficziip-ficzüp szótagokat hallat s ha valami kiemelkedő fűszál 

 tetejére ült, finom szfiü, szriü hangon fejezi ki megelégedését. A nyájat 

 többnyire kisebb-nagyobb számban szokták kisérni, mert társaságszeretők, 

 e mellett jámborak, s cseppet sem félnek a csordától, gulyától, sem a 

 pásztorembertől, hanem foljion ott settenkednek, bogarásznak, közbe- 

 közbe fel is röppenve s úgy, mint rokonai és a pipisek egymást ker- 

 getve, csipdesve, ha a falatozás közben holmi kis irigykedések pillana- 

 tokra szenvedélyességre lobbantják. Hozzánk az országos középnap szerint : 

 márczius 3i— április i-én érkezik meg s április végén, májusban költ. 

 Fészkét valami nedves árokparti-a a fűbe, zsombékra, nádkévébe, kaszálók, 

 luczernák stb. sűrűjébe a földre rakja. Egy izben halászkunyhó nádból 

 rakott falazatában is találtam fészkelve. Fészekalja 4—6 gömbölyded, 

 szennyesfehér alapszínű, vörösesbarnás és vörösesszürke pettyezésű, fol- 

 tozású, helyenként márványos rajzolatú tojásból áll. A tojások szine 

 azonban meglehetős változékony ; néha az alapszín halvány olajbarnába, 

 majd rózsásbarnásba, sőt zöldesfehérbe játszik. A foltozás is, hol össze- 



* Ez említett magyar példányokat Almássy Gy. dr. barátom felfogása szerint soroltam fel, 

 mint a ttaivana* fajtához tartozókat. (Orn. Jahrb. 1898. 107. 1.) 



** Közép-Ázsiában és Nyugot- Szibériában a typikustól eltérő Motacilla flava beema Sykes 1832. 

 fajta is előfordul, mely vonuláskor esetleg nálunk is előkerülhet; ennek fejteteje sokkal világosabb 

 szürke, mint a rendes sái^a billegetőé, szemöldöksávolya, íülfedői, álla és torka egybefolyólag fehér, 

 szemei alatt egy-egy keskeny szürke sáv. Anzinger F. : tDie unterscheid, Kennzeichen d. Vög. Mittel- 

 Europasi ez. müvében 26. 1. azt irja, hogy hazánkban is előfordul, a mi azonban eddig nem bizonyult 

 be, mert csak hozzá közel álló példányok kerültek. 



