XLVI. CSALÁD. CZINEGEFÉLÉK. 661 



It'felé is fordulva, mintegy becsuszkálják a fák törzsét; a külföldi fajok 

 közt vannak olyanok is, melyek sziklákon élnek. Szinezetök nem igen 

 (lénk, felül kékesszürke, alul fehéres, rozsdás. Odúkban költenek, melyek 

 tiig nyílásait sárral betapasztják. Hangjuk fütyülő, csengő. 



139. NEM: 



CSL8ZKA. 



SITTA L 1758. 



Csőrük fej hosszú ; a szárny rövid, úgy a fark is ; termetök kurta, mintha 

 nyírott farkúak volnának; az alsó farkfedők kétharmad részben borítják 

 ;i fórkot; a hátulsó ujj karma hosszú, igen erős; talpuk széles, bütykös 

 t s így liosszú ujjú lábuk egészben hatalmas mászkáló eszköz. 



A CSL SZKA. 



Sitta curopaea L. 1758. 



Xépios nevei: poncz; czinkeharkály ; kék küllő; fakopács; kurta- 

 kalapács (Zemplénm.); csuszka (Borsodm.); höcs vagy höcsök (Zala-, 

 Somogym.); tüj-tüj (Erdély); köcsögmadár (M.-Szecsőd, Vasm.); kéreg- 

 >/utyóka, kéregszúcs (N.-Kanizsa) ; hujángató madár (Alföld); favágó; 

 liamuszínű harkály (Mitterpacher) ; fargita; sárostapasz (Vasm.); kéreg- 

 futó; kék külü (Erdély). 



Jecjyei: verébnagyságú, de kurtább, s azt a benyomást teszi, 

 mintha farkát elvágták volna ; fölül kékesszürke, alul fehér vagy rozsdás, 

 a has oldalai és a fehér alsó farkfedők szegése gesztenyevörös; szemein 

 át fekete sáv nyomul a nyakoldalakra. 



Ez a faj meglehetős változékony, különösen alsó testének színeze- 

 tére nézve. A typikus példányok, melyek Észak-Európában honosak, 

 fehér alsó testüek, s nálunk nem fordulnak elő, mert a mieinknél csak az 

 ^'^/ fehér, egyébként egész alsó részök rozsdássárga ; ez a fajta a kőzép- 

 Tópai csuszka — Sitta europaea caesia Mey. & Wolf. 1810. Nagy evezői 

 ítétebbek, mint a hát s feketés vagy barnás szürkék, a fark középső két tolla 

 kékesszürke, a többi fekete, hegyükön fehér és szürke folttal. Csőre sötét 

 szaruszürke, az alsó káva töve világosabb; lábai sárgásbarnák. A tojó 

 valamivel halványabb, főleg a hasoldalak gesztenyevörössége nem oly 



