666 XIII. REND. ÉNEKLÓK. 



tiszta lomberdőhöz s nem annyira nagy, összefüggő erdőket, mint kisebb 

 részleteket, facsoportokkal beültetett tájakat keres. 



A nálnnk költő szénczinegék legnagyobb része kóbor madár, a délibb 

 vidékeken lakok inkább állandók, legföljebb kószálok, ellenben az északi 

 tájakon fészkelők határozottan költözködők, melyek szeptember vége felé 

 köszöntenek be hozzánk nagyobb . számban s október közepéig, néha 

 tovább is itt maradnak, sőt gyenge teleken részben nálnnk rekednek. 

 E költözködő csapatkákhoz szegődnek azntán a mieink, s együttesen por- 

 tyáznak, barangolnak a hegyi tarvágásokon, dndva- s egyéb magvakat 

 szedegetve, majd leereszkednek az előhegyekbe, gyümölcsösökbe, kertekbe 

 s keresztül-kasul járják az egész vidéket, fáról-fára, bokorról-bokorra. 

 Nyíltabb, kopár helyeket sietve repülnek át s a fás részek kezdetével a 

 kóborlás ugrándozva, szálldosva toA^ább folyik, mindig a napsütötte hegy- 

 oldalokon, területeken. A hol több a harapni való, ott tovább időznek, 

 a hol nem sok akad, onnét hamarosan odább állnak, mert a kóbor 

 czinegecsapat fődolga, kizárólagos hivatása: az élelemkeresés, bogarászás, 

 mit közös szövetkezés erejében és bátorságában végeznek. Néha a földre 

 is leszállnak, a száraz levelek közt kutatgatnak vagy egy leejtett rovar után 

 keresgélnek, de sokáig nem igen időznek itt, mert kapaszkodó lábaik első 

 sorban az ágakra utalják őket. Látni kell azt az elevenséget, melylyel ezek 

 az igazán szárnyas tornászok végig járják a faágakat ! Hol a törzsek kérgeit 

 feszegetik, hol a vastagabb ágakon ugrálnak, majd a legvékonyabb 

 ágacskák legvégére szinte felakaszkodnak, hintáznak, ide-oda forgolódnak, 

 miközben sokszor fejjel alácsüngnek, vagy oldalt lóbálnak s a rügyeket 

 tisztogatják meg rovarellenségeiktől. Ha valami keményebb rovarra, bábra 

 vagy héjas magra akadtak, vastagabb ágra szállnak vele, lábaikkal s 

 karmocskáikkal leszorítják és erős, biztos csőrvágásokkal addig kopá- 

 csolják, míg az ehető rész kiválik. Hajnaltól sötétedő alkonyig sza- 

 kadatlan munkában vannak — legföljebb déltájt tartanak rövid pihenőt. 

 Minden perczben más és más mozdulatban látjuk az ideges, kíváncsi, 

 okos madárkákat, melyek minden iránt érdeklődnek, mindent közelebbről 

 megvizsgálnak. Idegen, ismeretlen tárgyat eleinte csak bizonyos távolból 

 kémlelnek, majd mindig közelebb ugrándoznak ahhoz, végre szemtöl- 

 szembe megtekintgetik. Kíváncsiságuk és falánkságuk annyira megy, 

 hogy a czinegefogóba ugyanaz a czinege többször is belekerül. Gyak- 

 ran megkísértettem ezt, úgy, hogy a csapdában fogott czínegéket, far- 

 kukat kurtítva stb. megjegyeztem. Volt eset, hogy 3 — 4-szer is kézre 

 került ugyanaz a torkos madárka. Ragadozó madaraktól, macskáktól 

 igen retteg s legjava munkájában is folyton vigyáz, szemfüles. 



