XLVI. CSALÁD. CZINEGEFÉLÉK. 667 



A mint esküdt ellenségét, a karvalyt, megpillantja vagy leselkedő macs- 

 kát vesz észre, éles hangon fejezi ki félelmét s nyílgyorsan surran 

 valami sűrű bozótaljba, fenyőágak közé, szólásával figyelmeztetve többi 

 társait és egyéb madarakat is a veszélyre. Maga erejű ellennel szemben 

 bátor, veszekedő, sőt — a mi kedves lényének egyedüli fekete vonása — 

 gyengébb, betegesebb társait üldözi, maga mellől elmarja, gyakorta meg 

 is öli s végtelen nagygyomrúságát az inyenczkedés és torkosság még arra 

 is ráviszi, hogy áldozata agyvelejét kikopogtassa s elköltse. A szabad- 

 ban ilyen gyilkosságra ritkán vetemedik, de a kalitkában összezárt czi- 

 negékről mondhatom, hogy az erösebb majdnem mindig bevágta a gyen- 

 gébbnek fejét. Akárhányszor rekesztettem össze frissen fogottakat, más- 

 napra az egyiket rendesen bezúzott fejjel találtam a kalitka fenekén. 



Télen át. midőn megszorul, védett és elegendő zsákmányt kináló 

 helyeken huzamosabb ideig tartózkodik, sokszor nagyobb számban is; 

 s csak a tavaszfiikadással, mikor az északibb vidékekre való szénczinegék 

 is följebb-följebb terjeszkednek, vonul el féBzkelő helyeire. Április első 

 felében, vagy ha a tél kihúzódik, e hónap közepe táján, a kóbor csapat- 

 kák párokra szakadoznak, minden pár kinézi magának a legalkalmasabb 

 faodút, fali lyukat, hogy megkezdje a családi tűzhely építését. A fészkelő- 

 odú sokszor csak kissé van magasabban a föld színétől, legtöbbnyire azon- 

 ban 2—4 méternyire, ritkábban ennél is följebb. A vén odvas fák, falilyukak 

 ritkulásával mindjobban megszűkül alkalmas fészkelő helyekben s azért 

 alkalmazkodik a viszonyokhoz s ölfarakásokba, fagyökerek közé, elhagyott 

 szarka- vagy mókusfészkekbe is megrakja fészkét, s volt eset, hogy hasz- 

 nálatlan kútcsőben, sőt félreeső levélszeki-ényben is tanyát ütött. A fészek- 

 rakásban nem valami művész ugyan, mégis csodálatos, mennyi anyagot 

 hord néha össze s a nagyobb odúkat egészen kitölti. Találtam fészket, 

 mely alig fért bele egy kalapba. Legtöbbnyire a fészek alapja zöld famohá- 

 ból való. mihez egyes száraz növényszálakat, gyökerecskéket is kever, mé- 

 lyedése pedig szőrökkel, gyapjúval, sertékkel, egyes tollakkal van rendkívül 

 vastagon, puhán kibélelve. Hím és tojó egyaránt szorgalmasan hordja össze 

 az építési anyagot, közbe-közbe gyengéden játszadoznak, enyelegnek, halk 

 csicsergés és czinczogásszerű hangokon tolmácsolva szerelmök érzéseit. 

 Április közepén túl rendszerint már ül a tojó. egymásután lerakván 8 — 12, 

 sőt 15 tojását. Ezek finom héjúak, szép tojásdadalakúak. fénylő fehér alap- 

 színen, egészben, de különösen vastagabb végükön, rozsdasárga, rozsda- 

 vörös s néha szürkésszínű foltocskákkal, pontocskákkal borítottak. 



Tojásmérték: H. 17—19; Sz. 13—14-2 mm. 



Tojó és hím két hétig felváltva ülik a fészket, utóbbi főleg a déli 



84* 



