XLVI. CSALÁD. GZINEGEFÉLÉK. 669 



s azokat éveken át fel-felváltva mindig liasználják. ellenben látszólag 

 még alkalmasabbakat soliasem szállnak meg. 



A szénczinege könnyelmű vidámságával összehangzik éneke vagy 

 inkább szólása is. mert hangos, csengő, csicsergő czinczogó hangjait, rövid 

 strófáit tulajdonképpen összefüggő éneknek nem lehet nevezni. Közönséges 

 voltánál ő is egyike magyarságunk népszerű madarainak, mely éppen 

 gyakoriságánál, feltünőségénél fogva népünk felfogásában határozott helyet 

 kapott. Közmondás, mondóka, népdal, rege s igaz magyar, eredeti köl- 

 tőink művei, melyek a természetet, valóságot híven tolmácsolták és fes- 

 tették, egyaránt megemlékeznek róla. Mindezekben élesen nyilatkozik a 

 magyarság éles megfigyelő tehetsége és finom biológiai érzéke. így a 

 többek közt példás vonatkozással, hangutánzó szavakkal népünk a szén- 

 czinege szólásváltozait majdnem egytől-egyig kifejezi s azért azokat külön 

 említenem sem kell. A Rábaközből való kis regéből következőket tudjuk : 

 Mikor az áruló Júdás az Üdvözítőt a getsemani kertben kereste, össze- 

 találkozott egy emberrel, kitől kérdé nem-e látta Jézust? Ez tagadólag 

 felelt. Az akkor még galambnagyságú czinege meghallván a közelálló 

 fáról e beszélgetést, sietett erősítgetni a választ, mondván: 



«Ni}tcs-r)'}r, iiinm-crri', iiiiic>i-vrre /» 



A hívatlan közbeszóló maga ellen haragította ez által az illető embert, 

 ki bosszúságában lekapott papucsát hajította a czinegére. De az Üdvözítő 

 segített a jó kis madárkán, hirtelen mostani nagyságára változtatta s 

 így a feléje dobott czipő czélt tévesztett. A szerencsésen megmenekült 

 czinege pedig örömében így gúnyolta támadóját: 



«Ki{i-czipó\ hi>i-czij)ő\ kh-czipö!» 



Nemcsak megelégedésekor hangzó szólásának, hanem hívogató hang- 

 jának is kitűnő utánzását látjuk ebben, s bizonyságát annak is, minő jól 

 tudja népünk, hogy madarunk egész lénye a kíváncsiság, kedélyeskedés, 

 pajkosság, mindenbe beleavatkozás. 



Somogyban, mikor a czinege valami prédát lel, így beszéltetik: 



ii^Itt-itt,iU-itt,itt-itth^ 



mire, ha silány volt a falat, így szól: 



«Kicsit-ér, kicsit-é% l:icdt-érh> 



A székelység balladáit gyűjtő KmzA János pedig a czinege hangját 

 így adja: 



