674 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



czinegét, legkönnyebb megfogni. Nap-nap után több is rajta veszt így - 

 sorsuk legtöbb esetben biztos halál. A hideg levegőn fogott szárnyast 

 rendesen beviszik a meleg szobába s ez megölöje. A kultúra megsemmi- 

 síti legjobb fészkelöhelyeiket az odvas fákat; s fogyasztja számukat az 

 ólmos eső, hirtelen beálló rossz, nedves, hideg idő, mert ezt csak úgy 

 nem birják ki, mint a hogy a kemény, de száraz hideggel daczolnak. 



Megérdemlik tehát, hogy minden erőnkből óvjuk s megtegyük azt, 

 a mit szaporodásuk, életbiztosításuk érdekében csak tehetünk. E törek- 

 vésünkben gondunk legyen arra, hogy ellenségeiket irtsuk, tőlük távol 

 tartsuk, gyérülő fészkelő odúikat természetök sajátságainak megfelelő 

 fészkelő ládikák felfüggesztésével, alkalmas helyek készítésével pótoljuk — 

 e tekintetben e munka általános részében leirt mintákra és használati 

 módjukra hivatkozunk; — ügyeljünk, hogy a gyermekek a fészkelőket ne 

 háborítsák s a czinegefogók állítása szigorúan tilalmaztassék ; télen 

 készítsünk nekik etetőhelyeket s kendermagot, szalonnadarabkákat szór- 

 junk ki számunkra. Ezeket a helyeket azután annyira megszokják, 

 hogy a párok — ha a környéken nekik való odúkat is találnak — 

 tavaszra is ott maradnak s a közelben alapítják meg családi tüzhelyöket. 

 Igen czélszerű az etetőhelyek körül hálóládikákat is alkalmazni — mert 

 a szénczinege az éjjeleket odúban tölti ^ hogy így is jó menedéket 

 találjanak pihenésök idejére. Igaz, hogy mindez némi költséggel, gon- 

 doskodással jár, no de ezért százszor és ezerszer kárpótol bennünket az 

 a munkájuk, mely teljesen pótolhatatlan, megfizethetetlen. 



A FENYVES CZINEGE. 



Parus ater L. Í758. 

 XVI II. tábla. 



[Parus atricapillus Briss. — Parus carbonarius Páll. — Poecile atra Kaup. ■ — 

 Parus abietinum Brhm. — Parus pinetorum Brhm. — Periparus ater Sel. Longgh.] 



Jegyei: fejének rajzolatja és szinei a szénczinegére emlékeztetnek, 

 tarkófoltja azonban nem sárgászöldes- fehér, hanem egíjszínű fehér; vala- 

 mivel kisebb is, mint amaz ; alul piszkos fehér, oldalt rozsdásan árnyalt, 

 közepén fekete hosszanti sávval. 



Leírása: fej, torok, nyakoldalak és a begyen át a hasig húzódó 

 hosszanti folt, kékes fényű fekete ; pofák és tarkófolt fehérek ; hát hamu- 

 szürke, kékeszöld árnyalattal; farcsík rozsdásszürke; nagyevezők és fark 



