XLVI. CSALÁD. CZINEGEFÉLÉK. 677 



a> KÖZÖNSÉGES BARÁTCZINEGE. 



Parus palustris communis Bald. i827. 



[Poecile palustris Kaup. — Parus fruticeti Wallengr. — Poecila subpalustris, 

 sordida, stagnatilis, niurina, musicus Brhm. — Poecila fruticeti Parzudaki. — Poi- 

 kilis palustris Blas. — Poecilia palustris Tac:z. — Parus paluster Hom. — Poecilia 

 salicaria Galliard, stb.] 



Li^irása. Őrey lám: fej, tarkó a hátig, kékes fényű fekete; torok 

 fekete, a begy felé szürkésen elmosódó; pofák fehérszürkék, legfehé- 

 rebbek a szem körül; nyakoldalak rozsdás szürkefehérek; hát szürke- 

 barna, olajszínű árnyalattal; farcsíkja rozsdásan lehelt szürke; eve- 

 zők és fark sötét szürkebarnák, külső részükön világosabb szegélylyel; 

 alul piszkos fehér, rozsdásszürke árnyalattal, mely szín az oldalakon s 

 a farkalján legtúlnyomóbb ; alsó szárnyfedői sárgás rozsdafehérek; szem 

 sötétbarna; csőr fekete; lábak ólomszürkék. A tojónak torokfoltja kisebb, 

 a tarkó nem oly tiszta fekete, a rozsdasárgás árnyalat az alsó test oldalain 

 kevésbbé élénk. A fiatalok a tojóhoz hasonlítanak, de kopottabb színűek. 



h) HEGYI BARÁTCZINEGE. 



Parus palustris montanus Bald. 1^27. 



Leírása: hasonló a közönséges barátczinegéhez, csakhogy fején a 

 fekete sapka nem kékes zománczú, hanem fénytelen, barnás-rozsdásba 

 hajló; pofái fehérebbek s e szín egész a hát elejéig uralkodik, de végén 

 rozsdássárgába játszó; az alsótest oldalai némileg meggyszínbe hajlók; 

 háta hamuszürkés barnás árnyalattal; az evezők és fark külső szegélyei 

 világosszürkék. 



Mértéke: H. 11—12; Sz. 6-4— 67; F. 52 -54; L. 1'3— 18; 

 Cs. 0*8 — 0*9 cm. (Az egész alakkörre értve). 



A barátczinege közönséges fajtája (communis) egész kontinentális 

 Európában fel a Sarkkör tájáig honos s előfordul Spanyolországban, az 

 Olasz- és Balkán-félszigeteken, Kis-Ázsiában. A másik fajta (montanus) 

 tartózkodási helyei az Alpesekre, a Szudetekre és a Kárpátokra szorítkoz- 

 nak. Ez csakis e hegységek magas részeiben honos s a középhegységben, 

 síkságon nagy ritkán kerül elő, akkor is kóborlás közben s nem fészkelve ; 

 ellenben az előbbi a síkság és dombvidék, középhegység lakója. Külö- 

 nösen kedveli az erdőkkel határos, vénebb fákkal bővelkedő gyümölcsö- 



