692 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



A SÁRGAFEJŰ KIRÁLYKA. 



fíegtilus rcgultm (L.) n58. 

 XXX. tábla. 



[Motacilla regulus L. — Regulus eristatus Koch. — Sylvia regulus Lath. — 

 Regulus ílavicapillus Naum. — Regulus vulgáris Steph. — Regulus crococephalus 

 Brhm. — Regulus auricapillus Selby.] 



Jegyei: akkora, mint előbbi; szemén át nincs fekete sávolya; a 

 hím fejtetejének közepe narancssárga, a mely színt elöl és két oldalt 

 czitromsárga és fekete szeges övedzi ; a tojó fejteteje czitromsárga fekete 

 szegessel. 



Leírása. Öregek: fölül föszínük szürkészöld, a farcsíkon sárgás 

 árnyalattal ; a szárnyfedők sötét szürkészöldek, hegyük fehér, mi által két 

 szárny csík keletkezik; a szárny bamásfekete, a tollak külső szegése 

 zöldes, a hátulsó evezők hegye szürkésfehér; alsó test szürkészöldes, 

 világosabb mint a felső részek; a fark szürkésbarna, zöldes szegessel a 

 tollak külső szélén; csőr bamásfekete; lábak barnák; szemei szürkék. 

 A fiatalok szürkébbek, mint az öregek s fejükön nincs sárga sáv. 



Mértéke: U. 7-9— 98; &. 5—57; F. 3—3-5; L. 1-5- 18; 

 Cs. 0-65— 0-85 cm. 



Majdnem egész Európában, Skandináviában a Sarkkörig, keleten ;i 

 60° é. szél.-ig előfordul. Ázsiában Japánig terjed, ha ugyan az ott élők 

 nem tartoznak más fajtához. Nálunk szintén közönséges, de csak a 

 hegyvidékek fenyveseiben. A fenyvest csakis őszszel és télen hagyja el, 

 mikor levonul a völgyekbe, kertekbe, gyümölcsösökbe — néha kóbor 

 czinegékhez társulva — habár ekkor is inkább szükségből száll lombos 

 fára, mert igazában mindig a fenyőhöz ragaszkodik s ha csak egy akad 

 is a közelben, bizonyára arra száll. Gyengébb teleken mindenkor látható 

 a fenyvesekben; keményebb időjárás azonban délebbre hajtja e parányi 

 madárkákat. Öszszel már szeptember közepén túl s még inkább október- 

 ben megérkeznek az északról leköltözködők nagy seregei. Néha a fenyő 

 erdőket szinte elárasztják s heteken át élősködnek ott. Ezt tapasztaltam 

 a Kis-Kárpátokban, hol igazán ezernyi mennyiségben lepték öszönte a 

 Modor fölött elterülő páratlan szép fenyveseket. Kisebb-nagyobb tár- 

 saságok sürögnek-forognak az ágak legvégén, folyton keresgélnek apró 

 rovarok után, szorgalmasan hallatva finom szítt, szitt, szi-szíszű, szH-sziszi 

 hangjukat. Viselkedésök részben a czinegékre, részben a füzikékre 



