XLVII. CSALÁD. BUJKÁLÓFÉLÉK. 695 



Leírása. Öreyek : a fejtető és a nyak hátulsó része korniosbarna ; a 

 torok, a nyak előrésze és a begy fehér ; háta palaszürke, feketés szárfoltok- 

 kal ; szárnya feketésbarna, szürkés tollszegésekkel ; a fark sötétbarna. A tojó 

 barnább s oldalai nem oly szürkék. A fiatalok felül hamuszürkék, feketés 

 tollszegésekkel pikkelyszerűen rajzolva ; alul szennyes, rozsdásba hajló 

 fehérek. Csőr fekete vagy barnásfekete; lábak szarúbarnák vagy barnás 

 szarúszürkék ; szem halványbarna ; a szemgyúrú apró fehéres tollazással. 

 (L. I. köt. XI. tábla és Í26. kép.) 



E madárnak mell- és hasszinezete meglehetős változékony. A két 

 szélsőség ím ez: az egyiknél ugyanis a fehér begy után gesztenyevörös 

 szín következik, mely a mellről leterjed a hasra, a másiknál a gesztenye- 

 vörös szín teljesen hiányzik s az egész alsó test csak fehér, a mell alatt és 

 a hason pedig szürkésfekete. Az előbbi színezést főleg a Dél-Európában 

 honos példányokon, ellenben utóbbit az északiakon találjuk; de nem hiá- 

 nyoznak átmeneti színűek sem. 



A déli fajta — Cinclus cinclus alhicollis Vieill. 1816 — a nálunk 

 közönségesen fészkelő, az északi fajta — Cinclus cinclus septentnonalis 

 Brhm. 1831 (melanogaster) — pedig inkább csak tél idején kerül elő patak- 

 jainknál, az Északi-Kárpátokban azonban költ is. 



Mértéke: //. 177—20; Sz. 8-6— 95; F. 4-7— 53; L. 2-8—3; 

 Cs. 1-5— 1-9 cm. 



A feketehasú fajta leginkább Skandináviában, Finnlandban, Észak- 

 Oroszországban él, ellenben a rozsdáshasu a Kárpátokban, Alpokban, Pyre- 

 neusokban. Az Európa egyéb tartományaiban előfordulók, melyek nálunk 

 néhol szintén fészkelnek, a fehér begy alatt csak keveset rozsdásbarnák, 

 egyébként hasuk sötét. 



Nyáron át a havasi patakoknál, pisztrángos vizeknél találkozhatunk 

 vele s körülbelül ug>'anazokat a helyeket kedveli, a melyekhez a havasi 

 billegető is ragaszkodik. És épp úgy, mint az utóbbi, a kiistály tiszta, 

 beszédes vízfolyásnak valóságos éke, vonzó jelensége. Annyira oda- 

 való, jellemző ott, hogy a ki ismeri, szinte nélkülözi, ha nem láthatja 

 a köveken futkosni, a zátonyokon forgolódni, surranva a part mentén 

 szállani vagy a vízben bukdácsolni. Valóban különös madár ő! Mintha 

 egész lénye, természete egy sereg más madárfajból keletkezett volna. 

 Mikor a vízmenti bozótok alján futkos, rigónak gondolhatnánk; majd 

 meg vízicsibének, mely a szélvizek növényzete közt keresgél; azután meg 

 réczeszokásokat árul el, mert úszni is tud s épp úgy szedeget, mint a 

 vízinövények közt kutatgató réczék; hirtelen azonban felugrik a vízből 

 kiálló kövekre s barázdabillegető módjára illeg-billeg; vagy alacsonyan el- 



