XLVIII. CSALÁD. POSZÁTAFÉLÉK. 701 



Önkénytelenül alvilági töi-péki'e, mesebeli csúcsos sapkás, nagyszakállú 

 kis hegyi öregekre gondol az ember, kik a fatuskó alá rejtett lakásuk- 

 ból látogattak a külvilágra egy kis friss erdei levegőt élvezni. Háborgatás 

 alkalmával az egész társaság szétberren s egérgyorsan tűnik el a szeder- 

 indák, csalánok és gazok közt. 



Táplálékát leginkább pókok, hernyók, álczák, bábok, rovarpeték, 

 apró rovarok, légy- és sziinyogfélék teszik. Télen, szükségben azonban 

 apró bogyókat, magvacskákat is megeszik. Habár valami kiváló hasznot 

 nem tesz, már csak komikus, vonzó, kedves napsugaras lénye is meg- 

 érdemli, hogy oltalomban részesítsük. 



XLVni. CSALÁD. 

 POSZÁTAFÉLÉK. 



SYLVIIDAE. 



Az éneklök rendjének legjellemzőbb madarai. Csőrük rövid, vékony — 

 némelyeknél erösebb — árszerü vagy gyengén hajlott, a felső káva élein — 

 a csőr hegye előtt — alig látható kis kivágással ; a szárny hegyesebb, mint 

 előbbi családnál, szabályos; a másodrendű evezők rövidebbek, mint az 

 elsörendűek, az első evező rendszerint rövidebb, mint a második fél- 

 hosszúsága; a fark középhosszú, arányos; a csüd valamivel hosszabb a 

 középső ujjnál. Leginkább rovarokat esznek, őszszel azonban bogyókat is ; 

 legtöbbnyire költözködők; szabadon álló csészealakú fészkeket, (kivéve 

 a füzikéket) raknak fákon, bokrokon és nádban; legdallamosabban, leg- 

 szebben énekelnek. 



A. ALGSALÁD. 

 POSZÁTÁK. 



SYLVIINAE. 



A csüd elől 4—6 vértlappal van fedve. Az öregek és fiatalok színe- 

 zetre alig különböznek; tavaszszal és őszszel vedlenek. Bokrok közt, 

 némelyek nádban élnek, a földre ritkán szállnak s élelmöket a lombo- 

 zatról, fűszálakról szedegetik. 



