XLVIII. CSALÁD. POSZÁTAFÉLÉK. 713 



liát, szárnyak és a fark zöldes olajbarna ániyalalú; csőre szürkésfekete. 

 ;iz alsó káva töve világosabb; lábai ólomszürkék; szemei sötétbarnák. 



Mértéke: i/. tSO -14-8; Sz. 7-4— 76; F. 5-9— 6'3; L. 215-2-3; 

 Cs. 1 l-OG cm. 



Egész Európában majd csaknem a Sarkkörig ^ Oroszországban 

 azonban csak a 60° é. szél.-ig — előfordul, sőt Ázsia szomszédos részeiben, 

 a Kaukázusban, Nyugat-Perzsiában is. Olasz- és Görögországban azonban 

 inkább csak a költözködés szakában gyakori. Hozzánk az országos közép- 

 nap szerint: (íprilis ^f-^l-én jön meg s nemcsak a síkságban, hanem 

 a hegyekben is közönséges. Magas, lombos fákat sürú aljazattál, bokrok- 

 kal, kerteket, ligeteket választ tartózkodási helyekül s inkább a magasban 

 bujkál, ugrál, mint alacsony cserjék közt. Viselkedése leginkább a kerti 

 poszátára emlékeztet. Fuvolázó, lágy s mégis erőteljesen csengő énekével 

 legszebb hangú madaraink közé tartozik. Hivogatója a rendes poszáta- 

 csettegés. Fészkét nagyobb rózsabokrokba, sűrű, fiatal bükkfákra, tölgyek 

 dús lombozatú gyökérhajtásai közé s más bozótokba, élő sövényekbe 1—4 

 méter magasan, ugyanazokból az anyagokból s oly módon rakja, mint 

 fajrokonai, néha azonban egyes tollakat, kevés mohát is felhasznál az 

 építkezésben. 5—6 tojást tojik, melyek igen változékonyak; többnyire 

 azonban világosbarnás, szürkészöldes vagy fehéres alapszínen, barnán és 

 szürkén pettyezettek. karczoltak, foltosak, pontozottak. A szerint, a mint 

 az alapszín különböző, a pettyezés, foltozás is hol sárgás-, hol feketés- 

 barna. 



Tojásniérték: H. 18— áü; Sz. 14—15 mm. 



A szülők felváltva 14 napig kotolják fészekaljukat s a májusi költés 

 után, június vége felé még egyszer szaporítanak. Fiókáikhoz igen ragasz- 

 kodnak s bár a legnagyobb veszély fenyegesse házi boldogságukat, nem 

 tágítanak fészkök mellől. Ennek egy megható példáját tapasztaltam. 

 Valami erdei mulatság alkalmára ugyanis tánczolóhelyet készítettek s e 

 czélból a magas bükkfák lábait lepő bozótost ki kellett vágni. De hát az 

 egyik, bokrok közt álló fácskán, ugy arczmagasságban poszátánknak fészke 

 volt, még pedig fiókákkal. A munkások megkönyörültek a kis családon, 

 békében hagyták, de a körülmények úgy hozták magukkal, hogy a 

 madártanyát rejtő fácska éppen a tánczhely közepére került. Folyt a 

 mulatság, dáridó, harsant a zene, perdült a táncz, a kis barátkák nem 

 tudták, mire vélni a lármát, zajt s félhettek, retteghettek elhagyatott- 

 ságukban a féktelen, jókedvű embersereg kellő közepén. De a pihenők 

 alatt, ahg hogy kissé elnéptelenedett a fészek tája, a szorgos szülők meg- 

 vigasztalták kicsinyeiket, hordták nekik az élelmet igazán a nagy 



Lho-nel: Magyai-ország madarai. II. 



