XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



nem határozott. Ez a madár a fülemile sitke volt; s minthogy éppen 

 akkor a velenczei és dinnyési tavakra indultam, figyelmet szenteltem reá 

 a minek meglepő eredménye az volt, hogy ez a ritkának tartott faj a 

 Velenczei tó déli sarkán és a dinnyési mocsárban úgyszólván a leg- 

 közönségesebb madarak közé tartozik. Megtaláltam fészkét és tojásait 

 is, ezeket az ornithologiai kincseket, mert mindaddig csak egy-két tojá- 

 sát őrizték az európai muzeumokban, fészket pedig egyet sem. Később 

 megtaláltam fészkelve a Fertőn is, habár csak az északnyugati rész 

 egyik helyén, a Kis-Balatonon, Temes-Kubin táján; Szikla G. lőtte a 

 « Sóstónál*) (Fehérm.), KLm J. pedig egy darabot a bihari « Sárrétről » 

 hozott a kolozsvári múzeumba; végre Hermán Ottó Tót-Szt.-Pálon 

 (Somogym.) észlelte és gyűjtötte. Ügy látszik máshol nem is fordul elő 

 hazánkban. A nádi poszáták közül tavaszkor ő érkezik meg legelsőnek 

 s Dinnyésen, 1890-ben, tavaszi élete így alakult: 



Márczius 11-én első. 



« 14-én több. 



« 23-án számos. 



« 25-én mindenfelé. 



« 29— ápriUs 4-ig mindenütt megtelepedett. 



ÁpriUs 5-én párosodni kezd. 



« 12-én mindenfelé párosodnak, fészkelnek. 



« 13-án első kész fészek. 



« 17-én első tojások. 



« 21-én általánosan fészkel és tojik. 



« 30-án első kikelt fiókák. 



Az azóta folytatott megfigyelések nyomán, tavaszi megérkezésének 

 országos középnapja: márczius 29. 



Nem a tiszta nádasokat szereti, hanem oly meglehetős mély vizű 

 tavakat, melyben ingó lápok is vannak és sok gyékénykákás (Typha angusti- 

 folia) részletből, czimeres nádcsoportok sarjadnak föl. Egyforma nádast, 

 gyékényest sem kedvel, mert neki sűrűség is kell, aggottas törmelékes, 

 a mi oly helyeken fordul csak elő, a hol a nádat, gyékényt nem vágják 

 le rendesen s így a hó évenként lenyomja a régit, mely azután az új 

 hajtásokkal átsűrűsödik. E mellett kisebb tisztások, hajócsapások is 

 legyenek a tóban, mert fészkét legszívesebben ezek közelében, a nád- 

 és gyékénycsoportok szélső bokraiba rakja. A Velenczei tavon azt 

 tapasztaltam, hogy különös előszeretettel a « varsababák » — nádból vagy 

 gyékényből gombra kötött csomók, a miken a halászok a varsákat száro- 



