730 Xin. REND. ÉNEKLŐK. 



május i. Életmódja előbbiéhez hasonlít. Fészkét igen nehéz megtalálni, 

 mert a ligetek legsűrűbb bokrai közt, magas fű és gaz tövébe a földre 

 vagy majdnem a földre rakja. A fészek építési módja poszátaszerű, külső 

 bnrka azonban vastagabb, széles fűszálakból, háncsból, mohából, levél- 

 kékből való. 4—5 vörnyeges fehér alapszínű tojása rozsdás és vörösbarna 

 pettyekkel, pontokkal, foltocskákkal borított; néha egyes szürkés foltok 

 is akadnak héján. 



Tojásmérték: H. 19-21-8; Sz. 14-5— 165 mm. 



Angusztus végén és szeptember elején elvonul. Költözködéskor gab- 

 nában, réteken, sűrű kukoriczákban, bükkönyökben ezt a fajt még nem 

 láttam. Élő sövényekben, sűrű bokrokban, kertekben azonban találkoz- 

 tam vele, oly területeken is, a hol különben nem üti fel tanyáját. 



Valami nagy gazdasági jelentősége nincsen; kárt nem tesz, mert 

 apró rovarokkal, bogarakkal, férgekkel táplálkozik. 



A NÁDI TÜCSÖKMADÁK. 



Locustella luscinioides (Savi) ÍS^-^. 



[Syívla luscinioides Savi. — Salicaria luscinioides Keys. & Blas. — Threnetria 

 achela Schauer. — Polamodus luscinioides Blanf. — Acrocephalus luscinioides 



Newt.] 



Népies neve: kurrogó madár (Dinnyés). 



Jegyei: körülbelül akkora, mint előbbi; toUazatán semmi rajzolat 

 nincsen; fölül rozsdás olajbarna, alul jóval világosabb, az alsó test közepe 

 fehéres, úgy a torok is; csőre szarúbarna, az alsó káva töve világos; 

 szemei barnák; lábai barnás hússzínűek. A cserregő nádi poszátától 

 (Acroc. streperus) hosszú alsó farkfedői mindenkor megkülönböztetik. 

 Hasonlít a fülemiléhez is, de farka kerekebb s nem oly rozsdavörös. 



Mértélic: H. 14'5— 147; Sz. 6-4-6-8; F. 55—6; L. 205— 22; 

 Cs. 1-2— 1-3 cm. 



Helyenként előfordul Közép-és Dél-Európában, így Spanyol-, Franczia-, 

 Olaszország, Galicziában, Német-Sziléziában, Dél-Oroszországban stb.; 

 Ázsiában: Transkaspiában, Turkesztánban, Palesztinában; Afrikában: 

 Egyptomban, Algériában, Marokkóban s a Szahara egyes oázisain a 32° 

 é. szél. alatt. Északon Németalföldön közönséges; körülbelül Angliában 

 fekszik elterjedésének északi határa. Hazánkban először 1834-ben Petényi 

 Sal. János találta a Rákos-pataknál, 12 évvel Savi után, ki e madarat 1828- 

 ban Toszkánában födözte föl ; utána Zelebor a Drávafokon az 50-es évek- 



