XLVIII, CSALÁD. POSZÁTAFÉLÉK. 739 



hez hasonló, legföljebb kissé barnább árnyalatú és sötétebb barna lábú 

 (lövötteknél csakhamar feketésbarnává, ellenben a fitiszfüzikénél sötét- 

 barnává válik a láb színezete). 



Mértéke: H. 11-2— llo; Sz. 5-6— 63; F. 4-8— 51; L. 1-8—2; 

 Cs. 0-95— 1 05 cm.* 



Egész Európában, még a Sarkkörön túl is fészkel; itt Tromsö szi- 

 getén — 69°38' é. szél. — láttam és lőttem s Gollet szerint a 70°20' 

 é. szél. alatt is került már egy-egy félté vedö példány. Dél-Európában a 

 síkságban nem telepszik meg, inkább a hegyekben él. Kelet felé Permig 

 terjed. Nemsokára az erdei szalonkák megérkezése után, vagy azok java 

 vonulásának idejében jelenik meg nálunk, az országos középnap szerint : 

 márczius ^8 — 20-én. Ott, a hol előfordul, csakhamar észrevehetjük, ha 

 szavát ismerjük, melyet szorgalmasan hallat. A csilp-csalp vagy czilp- 

 czalp két szótag ismétléséből áll egész dalolgatása, melyet néha halkab- 

 ban ejtett trüp, trüp, irüp, trilp vezet be vagy követ. Hivogatója hiüd, 

 viüd, hiüd. A madárka eközben folyton a fák koronájában bujkál s 

 kezdetben kivált a füzeken, fenyőkön, mert a többin még csak a rügyek 

 fakadnak. Természetében valami czinegeszerű egyesül a poszátával, 

 királykával ; de van egy-két jellemvonása, mely a légykapókra is emlékez- 

 tet. Hazánkban körülbelül ugyanazokat a területeket lakja, mint a 

 sisegő füzike, noha inkább sűrű aljú s szakadozottabb, tisztásos erdő- 

 ket kedvel ; ligetekben, nagyobb kertekben szintén gyakori s úgy a hegy- 

 ségben, mint a síkságon tanyát üt. Inkább a fasudarakban, a magasabb 

 ágak és lombok közt él, mint a többi rokona, noha vonuláson fenyvesek, 

 bokrok, élő sövények aljában is keresgél s — valószínűleg azért, mert 

 élelmét ez időben itt találja — a földszine közelében marad. Fészkét 

 csak ritkán rakja pár arasznyi magasan, súrú bokrok közé, többnyire 

 a földön van az, hangafú, áfonya, szederindák, tüskék, gazok, csalánok 



* Pleske oroszországi példányokról vett mértékei szerint úgy látszik, hogy kelet felé e faj 

 csőre, farka és csüdje hosszabbodik, a toUazat színe pedig — főleg alul — halványodik. Ezért 

 l)r. C. Floericke (Vers. Avif. Schlesiens 1892. 114. 1.) két fajtát különböztet meg: a kisebb, 

 sötétebb nyugotit (Phyll. acredula occidentalis) és az említett keletit (Phyll. acredula pleskei). 

 A füzikék nehezen különböztethető és kevéssé ismert alakjainak tanulmányozása igen kívánatos 

 lévén, felhívom reájuk a figyelmet s különösen arra is, hc^y esetleg költözködés szakában ritka 

 északi és ázsiai fajok is kerülhetnek elő nálunk, mint tényleg Helgolandon, sőt másutt Közép-Euró- 

 pában is kerültek már. (Phyll. tristis, fuscatus, borealis, superciliosus, proregulus, víridanus, nitidus, 

 coronatus.) Végre megfigyelésre ajánlom a nálunk szintén előkerülhető Phyll. sylvestris Meisn. ala^ 

 kot, mely énekében is — a fitisz- és csilp-csalp füzike (Phyll. trochilus és acredula) sajátságait 

 egyesíti magában s valószínűleg e kettőnek korcsa, mely azonban lehetséges, ho^ szaporodásra képes 

 s külön jellegét állandóan megtartja. 



93* 



