740 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



bokrozatos helyein. Belsejét mindig tollakkal rakosgatja ki, hogy 5—7, 

 fehér alapon, feketés aludt vérszínüen nem igen sűrűn pettyezett tojása 

 jó melegen feküdjék. 



Tojásmérték: H. 14— 15'2; Sz. 11—12 mm. 



Április végén először, júniusban másodszor költ. Szeptember végén 

 és október közepén búcsúzik tőlünk. Javarészük már a Földközi-tenger 

 partvidékein és szigetein telel, egyrészök azonban átmegy Afrikába is. 



Tápláléka parányi rovarokból, szúnyogokból, légyfélékből, hernyók- 

 ból, kukaczokból, bábokból kerül ki, melyeket szorgalmasan szedeget le 

 az ágak végeiről, a szélső lombozatról. Éppen mivel vadászterületei ott 

 feküsznek a hol a fákat megrontó rovarélet főfészkei vannak, t. i. az 

 ágak hegyén, nem különben mivel aránylag sokáig s elég nagy számban 

 időzik nálunk s ezalatt — mert falánk is — kiváló serényen tisztogatja 

 a kártékony rovarokat: erdőkben, kertekben nagyon hasznos madár, 

 s parányiságát aránytalanul felülmúlja gazdasági jelentősége. 



B. ALGSALÁD. 

 RIGÓK. 



TURDINAE. 



Az öregek csüdje elöl nem vértlapokból, hanem egyetlen tagolatlan, 

 szarulemezből áll. Évente csak egyszer — öszszel — vedlenek s a fiata- 

 lok tollazata foltos rajzolatú. Míg a füzikék a lombok közt a fakoronák- 

 ban, a poszáták a bokrokban, a nádi poszáták a mocsárban, nádban 

 működnek, addig a rigók ugyanazt a szerepet kiválólag a földön játszák 

 az erdőaljban, kertekben. Bogyókkal, rovarokkal, gilisztákkal, csigákkal, 

 álczákkal^ hernyókkal táplálkoznak. 



154. NEM: 



RIGÓ. 



TURDUS L. 1758. 



Általában nagyobb, erősebb madarak, mint pl. a poszáták s az 

 általánosan ismert énekes rigó magában egyesíti e nem jellemző jegyeit. 

 Csőrük meglehetős erős, orma végig hajlott; a typikus fajoknál a 2-ik 



