752 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



]^at — s bogyók nem igen akadván már — majdnem tisztán állati 

 táplálékot vesz magához s így sok hasznot tesz, a mivel azután teljesen 

 jóvá üti őszi szőlőtolvaj lását, mert éppen a földön élő hernyókat s kár- 

 tékony rovarokat, pondrókat tizedeli, sőt a hol sokat talál, onnét addig 

 nem tágít, míg a területet meglehetősen meg nem tisztította. 



AZ ÉNEKES RIGÓ. 



Turdus mtisicus L. Í758. 

 XXXVI. tábla. 



[Sylvia musica Savi.] 



Népies nevei: énekes-, dalos-, nyári-, éneklő rigó; tekerményes 

 rigó (Háromszék); húros; húrosmadár. 



Jegyei: valamivel nagyobb mint előbbi, de kisebb a fekete rigó- 

 nál; szemöldöksávolya rozsdássárga s nem igen kiriv6, nem is terjed 

 hátra a nyakig; torka és begye agyagsárgás árnyalatú, hasának közepe 

 fehér s alig foltos; a begy és az alsó test oldalain levő foltok hosszab- 

 bak, mint szélesek; alsó szárnyfedői halavány rozsdássárgák; a felső 

 szárnyfedők hegyén rozsdássárga foltocskák vannak, melyek összefolyva 

 a szárnyra két keskeny harántcsíkot rajzolnak. 



Leirása: fölül olajbarna, az evezők és farktollak valamivel sötéteb- 

 bek, előbbiek belső töfele világosabb rozsdássárgásba hajló; az áll, torok 

 és nyak eleje egyszínű, két oldalt azonban feketésbarnán foltozott; a begy 

 egészben foltos, a mell és az alsó test oldalai szintén, csakhogy ritkásabban ; 

 utóbbi rész alapszíne barnásba hajlik; csőre sötétbarna, az alsó káva 

 -töfele sárgás; lábai halvány sárgásbarnák; szemei sötétbarnák. A tojót 

 alig lehet megkülönböztetni a hímtől. A fiatalok rozsdásabbak, szárny- 

 fedőik szélesen rozsdássárgán szegettek, az alsó test sárgás árnyalata 

 sötétebb s foltozása kisebb pettyekből áll. 



Mértéibe: K 21-8—23; Sz. 11 — 12-9; F. 7-9—8-8; L. 2-7—88; 

 Cs. 1-5—1-8 cm. 



A mit a pacsirta égfelé szálltában igazán «nagy hanggal » mond el, 

 ugyanazt énekli hymnuszszerű komolysággal, nem kisebb művészettel az 

 énekes rigó is a fasudár tetejéből, mikor a hó eltakarodott a mezőkről s 

 leolvad a hegyekről is, csurogva csergedezve, hogy tenyészet, élet keljen 

 nyomában s a kikelet kibonthassa zöldelő reményszálait. A mi a pacsirta 

 a napsugaras mezőn, a fülemile az árnyas ligetben: az ő az erdőben. 



