XLVIII. CSALÁD. POSZÁTAFÉLÉK. 753 



A fülemile a bokrok között, az énekes rigó a fakoronákban, a pa- 

 csirta a magas levegőégben királyi énekes; ők a legnagyobb szárnyas 

 művészek : mindegyiknek dala megkapó, lebilincselő s áhitatra keltő. Sze- 

 relmet, reményt, vágyakozást tolmácsolnak a tökéletesség oly kiváló zenei 

 hatásával, mint azt legnagyobb zeneköltőink sem tudták közvetetlenebbül, 

 legföljebb mesterkéltebben kifejezni. A fülemile éneke lágy symphonia, 

 szerelmi indulatok, olvadó, epedő, majd tüzes, erőteljes kifejezője; a 

 pacsirtáé dicsőítő, hálaadó, de egyes részeiben reményt keltő, különböző 

 érzelmeket kifejező szózat ; az énekes rigóé ünnepélyes hymnus, mely csak 

 abban különbözik a fekete rigó dalától, hogy változatosabb, valamivel 

 vigabb, nem oly bánatos. Erőteljes, tartalmas, fenséges tiszta és messze 

 csengésű fuvolahangok váltakoznak énekében bizonyos csicsergő, érde- 

 sebb részletekkel, melyek az egészbe olvadva nem zavarók, sőt élénkítők. 

 Önkénytelenül megállunk, hogy a szép szavú madarat meghallgassuk, 

 melynek torkából az erdő tavaszodásának csalhatatlan hirét veszszük. 

 Itt is, ott is leszól a fate tökről ez a csodálatos ének, átjárja szivünket s 

 bizonyos emelkedett hangulatot fakaszt bennünk. Még ha egyébként min- 

 den rossz tulajdonság meg volna madarunkban, gazdaságunknak ellen- 

 sége, javaink pusztítója, természete és külseje rút, visszataszító volna is: 

 mindent megbocsáj Ihatnánk neki hangjáért, gyönyörködtető zenei tehet- 

 ségéért. Elfogult vagy elfogulatlan, rideg vagy melegen érző ember legyen 

 bár. a kinek fülébe jutnak az énekes rigó strófái, mikor alkonyattájt vagy 

 hajnalban útja az erdőn át vezeti: bizonyos, hogy megmozdul benne az 

 érzelem s nem felejti el a benyomást, mit akarva nem akarva kap. És 

 sajátságos! Ez a máskor eleven, az erdei tisztásokon fürgén futkosó, 

 sebesen repülő, ugrándozó madár mikor énekel, egész lényében megvál- 

 tozik. Szinte mozdulatlanul ül a magas fa legtetején, komolyan, magába 

 mélyedve, egészen átengedve magát művészetének, melyhez nem illenék 

 vidorság, nyugtalanság, idegesség. Csak ha megzavarjuk s feléje közele- 

 dünk s mintegy megszakítjuk ihlett hangulatát, tér magához, elhallgat s 

 ijedten száll odább, hogy egy másik fa hegyén folytassa dalolását. 



Hogy ismeretes és közönséges madár egész Magyarországon, fölös- 

 leges mondanom. Mindenütt hol erdőségek vannak, kivált bokros aljnak 

 és tisztásokkal váltakozók, síkon és hegységben egyaránt előfordul. 

 Fenyő- és lomberdő között sem válogat, sőt a vegyes faállományt még 

 szereti is, csak a szurkos fenyőrészleteket nem igen látszik kedvelni. 

 Majd csaknem egész Európában a Sarkkörig s Szibériában a 60° é. 

 szél.-ig el van terjedve, keleten azonban a Jeniszei folyamon túl nem 

 megyén. Dél-Európában ritkább, mint Közép-Európában s itt fészkelve, 



95 

 Chernél: Magyarország madarai. II 



