756 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



Jegyei: majd akkora, mint az énekes rigó; első evezője kicsiny, 

 hegye a szárnyfedők feléig ér; 2-ik evező hosszabb a negyediknél; a 

 fark — a középső két tollat, mely barna, kivéve — rozsdavörös, úgy az 

 alsó szárnyfedők is, utóbbiak azonban kissé halaványabbak ; az evezők 

 sötétbarnák, belső felük világosabb szegélylyel. 



Leírása. Öreg hím: a fej és nyak hamvaskék; egész alsó teste élénk 

 rozsdavörös; szárnya sötétbarna, a nagy szárnyfedők hegye rozsdás- 

 fehéres; a váll és farcsík palaszürke; a hát közepe és alsó fele fehér; 

 csőre és lábai feketék; szeme barna. Öszszel a tollak világosabban sze- 

 gettek s egész színezete fakóbb benyomást kelt. A tojó feje barnásszürke, 

 apró sarlóalakú, barnásfehér foltozással ; felső részei is ily színűek, a 

 tollak hegye fehéres, azonkívül mindegyik feketés foltu; a torok fehéres, 

 oldalvást feketés petytyekkel ; az egész alsó test rozsdássái*ga, feketésbarna 

 sarlóalakú sűrű foltozással és hullámvonalakkal tarkázva. A fiatalok az 

 első tollazatban hasonlók a kerti rozsda farkú fiókáihoz: szürkésbarna 

 alapszínen rozsdássárgán pettyezettek, torkuk rozsdás árnyalatú fehéres. 



Mértéke: H. 16-4— 17-7; Sz. IIS— IIS; F. 6—71; L. 2-2— 29; 

 Cs. 1-9— 21 cm. 



Közép- és Dél-Európa, valamint Ázsia megfelelő övének sziklás vidé- 

 keit lakja s Turkesztánban, Mongoliában, Észak-Khinában is előfordul. 

 Angliából csak egy példány ismeretes. Belgiumban és Helgolandon is 

 mint ritkaságot észlelték csak. Hazánkban sziklás helyeken, régi várfala- 

 kon, köves szőlőterületeken, hol egyes kopár sziklák és kevés bokrozatok 

 is akadnak, ha nem is közönséges madár, de egy-két párban mégis költ. 

 Úgy látszik, a mész- és trachytkőzetekhez leginkább vonzódik. Tartóz- 

 kodási helyein — síkban és hegyekben egyaránt — legtöbbször valami 

 karó hegyén, sziklacsúcson látjuk a hímet üldögélni vagy a köveken 

 ugrándozni. Mozdulatai a hantmadárra (Saxicola) s a rozsdafarkúra (Ruti- 

 cilla) emlékeztetnek. Farkát gyakran rezegteti, sőt bókolgat is; midőn 

 azonban nyugodt, rigószerű tartása van. Tavaszi megérkezésének országos 

 középnapja: május 4. 1883-ban Kőszegen, házi kertünkben telepedett meg 

 egy pár — az előtt környékünkön sohasem láttam — s három éven át fész- 

 kelt itt. Rendesen április vége felé — 1885-ben április 20-án — jöttek 

 meg. Fészkűket házunk kertnek dűlő falazatába, mely részben a régi vár- 

 bástyákon épült, alig három méter magasan, egy tág nyílású négyszögletes 

 faUlyukba rakták, nem messze a lépcsőtől. Az, hogy egész nap jártunk 

 keltünk családi otthonuk táján, nem zavarta őket s minden élénkség, 

 nyugtalanítás daczára igen bizalmasan viselkedtek. A fészek egészen a 

 lyuk szélére, száraz, finom fűszálakból volt rakva, csupán burkolatából 



