758 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



Jegyei: valamivel karcsúbb, kisebb a húros rigónál; az első 

 (kicsiny) evező hosszabb, mint a szárnyfedők fele; 2-ik evező rövidebb a 

 4-iknél; csőre és lábai feketék; szemei sötétbarnák. Az öreg hím főszine 

 palakék, bizonyos világításban világoskékbe játszó, különösen a fej ; 

 evezői és farka feketék; a kisebb szárnyfedők kékek, a nagyobbak feke- 

 tések, hegyükön keskeny fehéres szeges, ez által a szárnyon csík képző- 

 dik. A tojó kékes barnásszürke, torka világos rozsdásbarna, feketebarnán 

 szegett foltokkal; a szárny és fark sötétbarna; az alsó test sarlóalakú 

 sötétbarna foltozással és barnásfehér tollszegésekkel tarkázott. A fiatalok 

 világosabb alapszínnek, mint a tojó és sárgásbarna fehéresbe játszó 

 petytyekkel borítottak. 



Mértéke: //. 19-5— 20'5; Sz. 122; F. 84; L. 3; Cs. 24 cm. 



A közbeszédben gyakran szereplő, kérdéses vagy titokzatos « ma- 

 gános verébé Dél-Enrópa sziklavidékein tanyázik s átterjed Ázsia szom- 

 szédos részeibe. Távol keleten a Mo)iticola solitaria philippensisMvLL. 1776. 

 helyettesíti. Magyarország területén csak a tengerparton, Fiúménál a 

 Karszt-hegységben fordul elő. A horvát tengerpartról származó példá- 

 nyok a zágrábi múzeumban vannak. Erdélyben Hauszmann V. a Salamon 

 sziklán, Stetter V. pedig Offenbányánál * látott volna egy-egy példányt, 

 s utóbbi megjegyzi, hogy Brassó vidékén is alighanem előfordul; ez 

 adatokat azonban elejtett példány nem bizonyítja s többet ottan való 

 előfordulásáról nem is hallottunk. Életmódjában előbbihez hasonlít; a 

 sziklákon él, gyönyörűen énekel s rovarokból táplálkozik. 



156. NEM: 



hai^tmadAr. 



SAXICOLA Bechst. 1802. 



Színezetre a következő nem közelebb áll ugyan a kövirigókhoz, az 

 életmódot és tartózkodási helyeket tekintve, azonban utóbbiaknak a hant- 

 madarakkal való rokonsága mégis szembetűnőbb. E nembe tartozók általá- 

 ban fülemile nagyságúak, szinezetök fehéres, szürke és fekete; a fark 

 sohasem vörös, többnyire fehér tövű és fekete hegyű. Kopár, köves 

 vidéken, utak mentén élnek, leggyakrabban valami hanton, kődarabon 

 üldögélnek, bókolgatnak, farkukat billegetik; sziklahasadékokban, földi 

 lyukakban, kőrakásokban fészkelnek s világos zöldeskék tojásokat raknak. 



* Magy. orv. és term. vizsg. Munkálatai 1845. 149. 1. 



