760 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



nagyságra, színezetre is bizonyos eltérésekre hajló faj s behatóbb kuta- 

 tások nyomán valószínűleg több fajtáját fogjuk megkülönböztethetni. 



Hazánkban köves, kopár területeJcen, kőbányáknál, sziklás, gyér 

 bokrozatú helyeken mindenütt közönséges. Legnagyobb számban halmos, 

 dombos, kövekkel beszórt, szakadásos legelökön, melyek hajdan erdők 

 voltak, de újra nem fásíttattak be, találtam. Szereti a magányt, más madarak 

 társasága neki fölösleges, csak párjának él s arról a kiválasztott területről, 

 a hol fészkelni szokott, nem igen kalandozik el. Tavaszi megérkezésé- 

 nek országos középnapja: április 3—á. Vonulás közben gyakorta látjuk 

 kisebb társaságokban. A hímek előbb érkeznek, mint a tojók. Eleven, 

 nyugtalan, ideges madarak, melyek mindig valami kiálló hant, kő, tuskó, 

 néha bokor tetején üldögélnek bókolgatva, farkukat billegetve, miközben 

 gliuv-tektek tek vagy gliuv-csakcsakcsekk hangon szólnak. Közeledtünkre 

 gébicsszerűen leereszkednek ülő helyükből s a föld fölött alacsonyan, de 

 sebesen szállnak odább, hogy felvágódva valami közeli hanton ujl)ól 

 kezdjék bókolgatásukat. Reptökben csak fehér és fekete farkuk látszik 

 leginkább, a többi színeket szinte elnyeli a talaj. Ez is egy neme az ala- 

 koskodásnak, mert a szálló madár bizonyos távolból azt a benyomást kelti, 

 mintha csupán valami nagyobb fehér tollat vinne a szellő a föld fölött. 

 Néha gyorsan, szinte gurulva futkosnak a göröngyök, ködarabok, bucz- 

 kák közt, eltűnnek, megjelennek egy-egy kimagaslóbl) ponton s minden 

 mozdulatukkal elárulják, hogy örülnek az életnek, Fészköket kőrakásokba, 

 sziklaodukba, hasadékokba, földi lyukakba rejtik s száraz fűszálakból, 

 szőrökből, tollakból, gyapjúból, gyökerecskékből lazán építik. Május köze- 

 pén 5 — 7 tojást találhatunk benne, melyek halává ny kékek, néha zöl- 

 desbe játszók, többnyire egyszínüek, ritkán elmosódott, alig látszó, lozs- 

 dássárgás foltozásnak. 



Tojásmérték: H. 19-5— 21-6; Sz. 14'6— 165 mm. 



Június vége felé többnyire még másodszor költenek. 



Augusztus végén és szeptember első felében távoznak el s ez idő- 

 tájt mezőkön, szántásokon, utak mentén is gyakrabban szem elé kerülnek. 

 Egyes megkésetteket azonban olykor még októberben is láthatunk. Táp- 

 lálékuk apró rovarokból, férgekből, legyekből, sőt apró csigákból, kisebb 

 szöcskékből áll. Ügyesen fogják el a repülő rovarokat s légykapóra emlé- 

 keztető mozdulattal csapnak feléje s szállnak vissza lesőhelyükre, hogy 

 a prédát elköltsék. 



Mint a kopár területek élénkítő jelensége, már csak azért is reá- 

 szolgál barátságunkra, mert kárt nem tesz, sőt hasznot. 



