XLVIII. CSALÁD. POSZÁTAFÉLÉK. 761 



A FEKKTKTOHkl IIAXTMADÁR. 



Saxicola stapazina (L.) '/766'> 



[Motacilla stapazina L. — Saxicola stapazina Temm. — Vitiílora rufa Brhm. — 

 Saxicola nifa Dhess. j 



Jí'ljyt^i : akkora mint előbbi ; az öreg hím álla, torka, szemköre és 

 szárnyai feketék, úgyszintén két középső farktolla, valamint többi fark- 

 tollának hegye is (leginkább a szélsőké); egyéb testrészei fehérek; háta 

 és melle rozsdás árnyalatú; a tojó általában barnább; feje és háta homok- 

 barna; alsó farkfedöi fehérek; szárnyfedői rozsdás homokszínűek ; melle 

 és lágyéktája rozsdás homokszínű, torka szürkésfehér vagy szürkésbarna, 

 középen feketés; evezői és farktollai sötétbarnák, ntóbbiakon a fehér 

 részletek — mint a hímnél — megvannak. A fiatalok a tojóhoz hason- 

 lítanak, felső részükön minden toUnak fehéres szárfoltja és hegyén agyag- 

 sárgás szegélye van ; alsó testök piszkosfehér, szürkésen és agyagsárgán 

 árnyalt. 



]\Iéi-téke: //. 14-7— 149; Sz. 8'8— 92 ; F. 59-6-2; L. 2-2—24; 

 Cs. 1-2—1-35 cm. 



Két alakját szoktnk megkülönböztetni, t. i. 



a) ytfuyoti feketetorkú hantmadár (Saxicola stapazina stapazina 

 Temm. 1820. — Sax. occidentalis S alvad. 1886.), mely Algírban, Marokkó- 

 ban, Spanyolországban, Dél-Francziaországban költ s egy ízben Angliában 

 valamint Helgolandou is előkerült. 



b) Keleti feketetorkií hantmadár. (Saxicola stapazina melanoleuca 

 [GüLD.] 1775.), mely Görögországban, Palesztinában, Kis-Ázsiában, Dél- 

 Oroszországban, Perzsiáig fordul el fészkelve. 



Előbbinek fekete torokfolt^ja kisebb mint utóbbié, a nyugoti alak 

 tojóinak torka szürkésfehér, a keletieké sötétebb, barnás, sőt a középen 

 feketés s ez a szín foltszerű. Olaszországban, Dél-Tyrolban, Isztriában, 

 Dalmácziában, Boszniában, Herczegovinában, Montenegróban mind a két 

 alak előfordul s itt általában nem typikus egyik fajta sem. A magyar 

 tengerparton szintén nem éppen ritka s a kopár Karszt-hegységet lakja. 

 Itt azonban a melanoleuca alak is gyakrabban kerül. A zágrábi múzeumba 

 1888-ban Fiume vidékéről került több példány, s dr. Madarász Gycla 

 1898 május havában Növi körül Povilenél gyűjtötte. 



Életmódjában keveset különbözik a közönséges hantmadártól. Fürge, 



* Linné csak a vén hímet irta le e néven. 



96 

 Chernél: Magyarország madarai. II. 



