XLVIII. CSALÁD. POSZÁTAFÉLÉK. 765 



dik felében már a kukoriczúk, kenderföldek, káposztások, sőt a náda- 

 sok szélei utazókkal vannak telve, melyek mindig valami növényszál 

 hegyére telepesznek, ha pedig elszállnak, leereszkednek a földszinére s 

 csak akkor emelkednek ismét fel, mikor kinézett új pihenő helyöket el- 

 foglalják. Gyakran látjuk őket rovarok után repkedni, akár a légykapókat 

 s visszaszállni a bokor vagy gaz csúcsára. Szeptember közepén túl nem 

 igen találkozunk már velők. Egyesek Dél-Európában, javarészök azonban 

 Afrikában telel. Tápláléka rovarokból, álczákból, hernyókból, légyfélékből, 

 hangyákból, apró szöcskékből áll. Úgy látszik a káposztán élő hernyókat 

 szorgalmasan pusztítja. 



Csinos, kedves madárka, mely úgy is, mint hasznos, védelmet 

 érdemel. 



A czigAny csaláncsúcs. 



Pratincola rubicola (L.) Í16fí. 



[Motacilla rubicola L. — Sylvia muscipeta Scop. — Sylvia rubicola Lath. — 

 Saxicola rubicola Bechst. — Fruticicola rubicola Macg.] 



Népies iiovei: czigány- vagy fekete stiglicz (Baja); karógébics 

 (Erdély). 



JíMjyei: valamivel kisebb, mint előbbi; farka nem igen hosszú, 

 egészen barnásfekete (vagy legföljebb tőben kissé fehér); a 3— 4— 5— 6-ik 

 evező a szárny leghosszabb tolla, a 2-ik és 7-ik egyforma hosszú vagy 

 alig különbözik egymástól; az első (kicsiny) evező hosszának egy har- 

 madával éri fel a nagy evezők íedőtoUait; az öreg hím torka fekete, 

 farcsíkja fehér és feketés; a farkfedök fehérek, végük néha rozsdásszegésű ; 

 nyakoldalain kirivó fehér folt; a szárnyon csak egy fehér folt, a váll 

 táján; a tojó torka szennyes fehéres, fekete szárfoltocskákkal, farcsikja 

 rozsdásba játszó szürkésbarna elmosódott, gyenge sötét foltozással. 



Leírása. Öreg hím : egész fej, tarkó, áll, torok fekete; a begy oldalai 

 és a nyak oldalai tiszta fehérek ; a szárny — fehér foltját kivéve — túlnyo- 

 móan fekete, fehéres és barnás külső tollszegésekkel ; a felső test fekete, 

 gyenge, az alapszínből kissé kirivó rozsdásas tollszegélyekkel ; a begy 

 a melloldalakra lenyomulólag sötétebb rozsdavörös, mint előbbi faj- 

 nál; az alsó test fehér, némi rozsdás árnyalattal, főleg az oldalakon; alsó 

 farkfedők fehérek ; csőr és lábak feketék ; szemei barnák. A tojó fejteteje 

 és egész felső teste földesbarna, fekete szárfoltozással ; szárnyán úgy nyak- 

 oldalain is a fehér folt kisebb, s nem tiszta; alsó teste rozsdás homok- 

 színű, a begy nem oly sötét, mint a hímnél. A fiatalok felül sötétbarnáb- 



