774 XIII. REND. ÉNEKLÓK. 



meghálálja gondoskodásunkat énekével, hasznos működésével. Könnyen 

 hitelezhetünk neki, jó kamatokat fizet. 



160. NEM: 



KÉKBEGY. 



Cyanecula lirhm. 1828. 



Alakjukra a vörösbegyhez hasonlók; ivar szerint azonban külön- 

 böző színűek s a himeket gyönyörű kék begy jellemzi; a fark azonban 

 mindkét ivarnál, töfelén rozsdavörös, hegye sötétbarna. Életmódjuk is 

 sokban emlékeztet a vörösbegyekre, csakhogy ök a nádszélekben, íűzíás 

 mocsaras helyeken, tóságokon játszák azt a szerepet, a mit a vörösbegy 

 az erdő aljazatban, bokrokban. Tojásaik halavány zöldeskékek. Kiváló 

 énekesek, sőt hangutánzók. 



A KÉKBEGY. 



Cyanecula suecica (L.) i758.* 



XXXVUI. tábla. 



[Sylvia cyanecula Mey. & Wolf. — Cyanecula leucocyana Brhm. — Erithacus 

 cyanecula Seeb. — Cyanecula gibraltarensis 0. Gaill. — Erith. cyanus Rchw. — 

 Erith. cyaneculus (Wolf) Frivald.] 



Nálunk élő fajtája a déli kékbegy — Cyanecula suecica cyanecula 

 (Mey. & Wolf) 1810. 



Jegyei: körülbelül fülemile nagyságú; középső két íarktoUa egy- 

 színű sötétbarna, a többinek tőfele rozsdavörös, hegye feketésbarna; 

 3— 4— 5-ik evező a szárny leghosszabb tolla, a 2-ik a 6-ikkal leginkább 

 egyezik; az öregek felül sötétes földszínű barnák, a homlok és a fejtető 

 oldalai feketések; szemöldöksávolyuk rozsdásba hajló fehér; a has barnás- 

 szürkésfehér, külünösen az oldalakon, legfehérebb a középen. A hím 

 nyári tollazatban: álla, torka, nyakeleje ragyogó lazurkék, mely rajzolatot 

 a begyen egy fekete, egy keskeny fehér s végre egy széles rozsdavörös 



* Linné *suecica» faji nevet — több ornithologussal megegyezően — én is a kékhegy alak- 

 ainak egész körére értem és vonatkoztatom. A fajták nevéül pedig azokét használom, kik először 

 különböztették tüzetesen. 



