776 XIII. REND. ÉNEKLŐK. 



fajtának átszinülési stádiuma. A kékbegyek torkának kéksége ugyanis 

 csak márcziusban, mikor még nincsenek nálunk, telelő helyeiken — tehát 

 délen — kapja meg tisztaságát és kiszinülését. Néha azonban megesik, 

 hogy egyes elkésettek még ebben az átmeneti színezetben jönnek vissza 

 Európába s vonulnak át nálunk. A Dinnyésen lőtt példány április 16-án 

 került s Tromsőben — Norvégiában — lőttem egy példányt (1891 július 

 2-án), melynek nagy rozsdavörös csillaga — habár keskenyen — fehéren 

 volt szegélyezve. Ez némileg ellent látszik mondani Tschusi feltevésének, 

 valószinü azonban, hogy ez közbülső alak, mely azt is bizonyíthatja, 

 hogy az átmenet a vörös- és fehércsillagos között megvan s ezért nem 

 különfajok azok, mint némely ornithologusok vélik, hanem egy törzsnek 

 hajtásai, fajtái. 



Mint már említettem, hazánkban csupán a fehércsillagos kékbegy 

 költ s lóságaink szélső nádasait, bokros, füzes helyeit, mocsárterületeken 

 levő csatornák mentét, csapások környékét, szóval vizes helyek szélső 

 sűrűségeit lakja. Közönséges a Velenczei tónál, Fertőnél, Balatonnál, a 

 Mezőség tavain, a Csallóközben, az Al-Dunánál, Sárréten, Drávátoknál stb. 

 Tavaszi megérkezésének országos középnapja : április 4 — 5. Nemcsak, hogy 

 legszebb madaraink közé tartozik, éneke is kiváló s némileg az énekes 

 nádi poszáta (Acr. palustris) szólásához hasonlít, különösen abban, hogy 

 ő is utánozza más madarak énekét. Mindig megkülönböztethető azonban 

 e két, sokszor ugyanazon területen élő madárfaj éneke, mert az utóbbi 

 folyékonyan, tisztábban énekel, ellenben a kékbegy strófái szaggatottabbak, 

 gyakran sajátságos, halk, surrogó trillákat hallat, majd meg olyan válto- 

 zatokat, melyek úgy hangzanak, mintha két hangon egyszerre énekelne. 

 Lágy, olvadó részleteket, csengő füttyökkel élénkít s a környezetében 

 szóló madarak énekét ügyesen szövi a magáéba, s mintegy egyénisége 

 szerint átdolgozva tolmácsolja. Azonkívül ének közben viselkedése is 

 különbözik az énekes nádi poszátáétól. A kékbegy külső hatásra is szá- 

 mít; nem vonul mindig a sűrűség mélyébe, hanem felszáll valami nád- 

 csóvára, nádkéve rakásra vagy a tópart « Öntései re*, sőt a táviró drótra is, 

 szárnyait lecsüngeszti, szép rozsdayörös farkát legyező alakra terpeszti 

 s minden hangját annyira átérzi, hogy mozdulatai, egész lénye vissza- 

 sugározzák ihletét. Énekelve felszáll a magasba s eleresztett szárnynyal, 

 szétterpesztett farkkal ereszkedik vissza a nádba. 



Az előadása tehát teljes összehangzásban áll énekének értékével s 

 kevés madarunk van, mely ebben versenyezhetne vele. Rendkívüli moz- 

 gékonyság, eleven, friss kedélyesség jellemzi. Majd a nád alján egér- 

 gyorsan futkos, hol meg felugrik valami nádszálra, egyenes tartással 



