350 20 



»ig plal, OU (lorved, al der kun del rnrsle Aar dannes Hast. Harken, haadc I.æderkorken 

 OK Uarkparencliymel, voxer stadig i Omfang i samme l'orliold som Vedlcgemel, men den 

 vpnaaer kun en ringe Tykkelse. Enerhaanden gaa Barkparenchymets Celler uver til al 

 blive mepcl lykvæpgede Sclerencliymfellcr, og saadanne Iræde ogsaa i Haslens Sled. En 

 li);nendi' Omdannelse undergaa ogsaa Cellerne i Marvslraalerni', , som fra Vedel fortsælle 

 sIk' ind i Karke.i, og selv i den Del af Vedels Marvslraaler, som ligge nærmesl Uarken. 

 Ilerpaa grunder det sig, al disse fortykkede Partier af Marvstraalerne, naar Barken løsnes, 

 blive siddende paa dennes Indreside, som slørre og mindre kileformede Fremragninger. — 

 I el Tværsnit af Vedet ere de talrige brede Marvslraaler ioinefaldende, men de ere kortere 

 end hos Egen. Del er ved dem, al Vedcellerne faa det buglede Lob. Desuden findes her 

 en stor Ma-ngde smalle Marvslraaler, saa at Marvstraalerne i det Hele udgjøre Ve — ','4 af 

 Vedel. Dernæst adskiller Bøgen sig væsentlig Ira de to foregaaende Slægter ved Karrene, 

 som have en langt ringere Vidde og ere mere ensformigt fordelte over hele Aarringen 

 (Og. 1). De enkelte Marvslraale- og Vedparenchymceller ere som hos Egen, men Indholdet 

 er stærkere farvet af en rodgul Olie, som enlen er fordelt over hele Slimen eller danner 

 slorre og mindre kugleformede Draaber (fig. 2 — 4 >«, m', p). Ogsaa i Vedcellerne er Bøgen 

 meget forskjellig fra Egen og Kastanien. Vedcellerne ere karlignende, saa tykvæggede, al 

 den indre Hulhed næsten er forsvunden, og saa skarpkantede, al Mellemcellerummene 

 mangle eller kun ere meget smaa (Gg. 2). Det er ved disse Forhold i Vedcellerne, at 

 Vedels Haardhed, Vægtfylde og store Værdi som Brændsel belinges. 



III. 



Systeiimtisk Udsigt over Egefamilien. 



I min tidligere Alhandling har jeg vist, at fiere Afdelinger af Egeslægten, saaledcs 

 som denne opfattes af De Candolle, nemlig Sectionerne Androgyne^ Fasant'a, de fleste 

 Arter af Cydobalanus , Chlamydobalanus og Lithocarpus, baade i deres væsentlige Karak- 

 terer og i Habitus stemme langt mere overens med Kastanierne end med Egene, saa al 

 de i al Fald snarere maatte henl'ores til Slæglen Castanea end til Quercus. Fra Kastanie- 

 slægten ere imidlertid de nysnævnte Ege saa afvigende i Skaal, Blomst og Frugt, al det 

 ikke vilde staa i Overensstemmelse med de Regler, som ellers lægges til Grund for Slæg- 

 ternes Begrændsniog, om man vilde drage dem ind under samme. Jeg har dorfur l'ore- 

 slaael al henføre disse Egearler til lo egne Slægter, Pasania og Cyclobalanus, som i l"or- 

 ening med Castanea danne en naturlig begrændsct lille Cruppe (Caataninæ). Bogene der- 



