21 351 



imod har jeg tidligere troet at burde stille sammen med Egene, da de i Grifler og Ar 

 stemme væsentlig overens med disse. Efter imidlertid at have gjort Bøgene til Gjenstand 

 for en mere indtrængende Undersøgelse, er jeg kommen til det Resultat, at disse Planter 

 frembyde saa karakteristiske Forhold i Frugt, Frø, Spiring og indre Bygning, at de syste- 

 matiske Afstande mellem Slægterne i denne Familie vistnok rigtigere betegnes ved at hen- 

 føre Bøgen — der, som i det Følgende vil blive vist, ikke indbefatter én, men to Slægter 

 — til en egen Gruppe, saa at Cupulifererne altsaa falde i tre mindre Grupper eller Under- 

 familier: Quercineæ, Fagineæ og Gastanince, der kunne adskilles paa følgende Maade: 



1. Styli secus superficiem internam stigmatosi 



a. Cotyledones foh'aceæ, germinatione epigeæ : Fagineæ. 



b. Cotyledones crassæ, piano- convexæ, germinatione liypogeæ: Quercineæ. 



2. Styli apice tanttim stigmatosi: Gastaninæ. 



Fagineæ. 



Styli secus superficiem internam stigmatosi. Nux triquetra. Gotyledones foliaceæ, 

 germinatione epigeæ. — Folia vulgo dublicato-crenata. Amenta mascula pendentia vel jlores 

 masGuli solitarii vel pauci uggregati. Involiicrum jlor. fem. quadricalre. 



Bøgeslægten frembyder, saaledes som den af de fleste Forfattere er bleven opfattet, 

 et meget afvigende Forhold i sin geografiske Udbredning. Af de 13 Arter, hvoraf den be- 

 staaer, er der nemlig 3, som tilhøre den nordlige Halvkugle, blandt hvilke Fagus sylvatica 

 er udbredt over den største Del af Europa, medens F. ferruginea har en stor Udbred- 

 ning som skovdannende Træ i den østlige Del af Nord-Amerika og F. Sieboldii er 

 indskrænket til Japan. De 12 andre Arter derimod have deres Eljem i en ganske anden 

 Del af Jordkloden, nemlig i den sydligste Del af Chili, paa Ildlandet, paa Ny-Zeland og 

 Van Diemens Land. Der flndes vistnok ogsaa andre Slægter af træagtige Planter, som 

 Bibes , Berberis og Bubus, der ere fælles for Nord-Amerika og Chili, men disse optræde 

 da ogsaa gjennem hele Andeskjæden. De to Cenira for Bøgearternes Udbredning derimod 

 ere adskilte fra hinanden ved ikke mindre end 80 Bredegrader. Her paatrænger sig saa- 

 ledes af sig selv det Spørgsmaal: om den sydlige Halvkugles Arter ogsaa ere ægte Boge, 

 eller om de med Føle ere henførte til samme Slægt som F. sylvatica. Det er dette Spørgs- 

 maal, som jeg har søgt at besvare, og jeg er kommen til del Resultat, at den nordlige og 

 den sydlige Halvkugles Arter henhøre til to meget vel sondrede Slægter, saa at altsaa her- 

 ved den ovenfor antydede plantegeografiske Anomali fjernes. 



Rigtigheden af denne Paastand vil blive indlysende ved en nærmere Betragtning af 

 de forskjellige Organer hos Nord- og Syd-Bøgene, som jeg her for Kortheds Skyld vil be- 

 tegne dem. 



