11 341 



Med Hensyn til Skællenes Stilling savnes endnu hus flere Slægter {Casfanen , Fnynn, 

 Nothofagus] luldslændige Oplysninger, henlede Ira Udviklingshistorien, ifølge Hofmeister 

 ere de altid krandsstillede; Krandsene ere sædvanlig saa tætstillede, at Skællene ere tag- 

 lagte. — Sædvanlig ere Skællene i samme Krands indbyrdes frie, kun hos Cyclobalanus 

 og Cyclobalanopsis voxe de sammen og danne en helrandet eller landet Skede. Et lig- 

 nende Forhold gjør sig gjældende hos de fleste Arter Nothofagus (Tab. VI, f. 8, 9), men 

 hos N. obliqua ere de fuldstændig frie og hos N. Menziesii kun meget lidt sanimenvoxue 

 ved Grunden (Tab. VI, f. 3, 4). — Hvad Skællenes Form angaaer, viser den væsentligste 

 Forskjel sig i, om de ere delle — som hos Castanea, hvor de danne grenede Torne og hos 

 Nothofagus alpina, hvor de ere fryndset-fligede — eller om de ere udelte, som hos de 

 Heste Slægter. Hos de tre store Underslægler af Slægten Qiærcus viser der sig i Regelen 

 en ioinefaldende Forskjel i Skællenes Form, saaledes at de hos Lepidobalanus have en nedre 

 bred med Axen sammenvoxen, knudeformig udvidet Grund og en meget smallere fri Spids 

 lp. 340, Dg. Z>, £)*), medens de hos Æ'ry/AroÅa/a?i«s ere trekantede (p. 340, tig. i*', O) og hos 

 Cerris liniedannede (p. 340, fig. A, £]; dog er det hos denne Underslægt ofte kunde overste 

 Skæl, som have denne Form, medens de nedre ere meget kortere og bredere. Hos Pasania 

 have Skællene væsentlig samme Form som hos Quercus subgen. Lepidobalanus, men dcu 

 nedre, bredere Del er som oftest saa nøie sammenvoxen med Axen, at den næsten ikke kan 

 adskilles Ira denne, og den frie Del er sædvanlig spidsere og hos Pasania densiflora linie- 

 formig forlænget. — Det er kun sjelden, al Skaalen er sanuiienvoxen med Frugten, som 

 hos Cyclobalanus subgen. Encleistocarpus og hos Pasania subgen. Lithocarpcea. 



Hunblomsterne nærmest med Hensyn til Grifler og Ar. I min tidligere 

 Afhandling har jeg vist, al der maa lillægges Griflerne og Arrene den største Betydning i 

 Egefamiliens Systematik, og ved alle de Arter, som jeg har havl Ledighed til at undersøge, 

 siden min Afhandling udkom, er jeg bleven bestyrket i Higtighedeu heraf. Ved disse Or- 

 ganer dannes saaledes en skarp Adskillelse mellem Castaninæ med valseformede, stive 

 oprelle Grifler, der i Enden have et punktformig Ar (p. 342, fig. ^ — /) og Quercineæ med 

 Grifler af forskjellig Form (dog ikke valseformede), som altid have Arret udbredt paa hele 

 den indad- eller opadvendte Side (p. 343, Qg. A — G). Det har fremdeles vist sig, at alene 

 disse Organer danne et sikkert Grundlag for en naturlig Gruppering af de talrige, ved saa 

 mange Overgangsformer forbundne, Arter af Slægten Quercus. Ved de paa Tab. V givne 

 Analyser vil det saaledes sees, at Griflerne hos alle Arter af Underslæglen Cecr*'«, hvoraf jeg 

 tidligere ikke havde kunnet undersøge ret mange Arier, have den samme liniedannede, i 



*) Blandt de Afvigelser, som her gjurc sii; gjælileiuli', foilJL'iU'i især al uilliævcs, al lius iioule Ai'U'i- ere 

 de ovcrsle Skæl liiilecliiiiiicde som hos Cerris. saaledes lios Q. niacrocarpa ou, olioæfurmis, oa ho.s 

 Lepidob. {Priiius) § serroides have Skællene VÆsetitlig samme Form som hos Knjtlnobalamts. 



■13* 



