:\w 



10 



å A 



.1 Querctu iCerria) Cerrit. I'iiii;! omtivcii ;if Skaalrn 



P- c-t nr Sknniciis Skul. 



'■ Quercii« iHrtjOiro1ial(inuH\ lincioria. Friipl onisivi'ii af Skiialcii. 



J) Skaalsku'l af Qiternu {/yepidobalanut) pedunrulata, sppI fra ilfiti udadveiiillc Siilc. 



A' Sanimc strt fra don iniladvpnillc Side. 



F Skaalska'l af Quernis [Erythrobalanus) ruhra, fra don iiidadvondto Side. 



O Samme fra den uiladrendle Side. 



Am'ik- frem lier. >iki'n(le I iJvikliiig sig (.'jældcnde lios nogle Nothofagux- KtWv og navnlig lios N. 

 nnUirciica. Ilos denne Arl er del ikke sjeldent, al liver afSkaalens (Ire Dele beslaaer af en 

 i Spidsen gatTeldell Axe, hvis hygside knn bærer ét Skæl, som synes al være del slolleiide 

 na'kska'!, der i Slorsledelen af sin Længde er sammenvoxel med Axen (Tab. VI, fig. 10—11). 

 Indenfor de forskjellige Slægter linder der en Gjenlagelse Sled af væsenllig de samme Tor- 

 skjelligheder i Skaalens Form og Størrelse, hvorfor del l'orhold i Skaalen , al denne om- 

 slullerlii'JeFrMglen (p. 34.^, fig. L og fig. H), heller ikke kan tillægges den Itelydning i syste- 

 matisk Henseende, som man tidligere har gjort; det kan aldrig benyttes som adskillende 

 Mærke for Slægterne, men i del IlHieste for Underslægterne. Ogsaa i Axedelens Tykkelse 

 gJHr der sig stor Torskjel gjældende. Den er saaiedes meg<'t tyk hos Cyclohalanris indula, 

 hos Pimania lilhocarpa (p. 34. i, fig. F\ o. 11., men derimod meget tynd hos Ci/clobatanus encleis- 

 loat,/,u (p. 3».i, lig./.), Uun Pamiiialancea/ulia |l)rsted: llidrag o. s. v., lab. I- II, lig. 3(1), 

 liOh Queicuu ^LtptdohalauuH) lyntlu (p. 3 i 5, lig. //) og lios Qucrcua (Leindob(danim) Sndleriana. 



