339 



saugtakkede Blade, gjor der sig en smuk Parallelisme gjældende i Indskæringernes Dybde, 

 hvilket man let vil overbevise sig om ved at betragte Figurerne paa Tab. Il[. 



Skaalen. Det gjælder som almindelig Uegel i Planteriget, at de nærmest Væxt- 

 spidsen siddende Blade ere de yngste, de sidstdannede. Dog er del ikke sjeldent, at der 

 i Blomstens Udvikling gjør sig et andet Forhold gjældende, idet Axen nedenfor den primære 

 Væxtspidse antager Karakteren af en secundær og saaledes giver Anledning til Dannelsen 

 af en eller flere indskudte (inlercalære) Bladkredse Saaledes er det nu almindelig erkjendt, 

 at Bægeret hos Compositct , Dipsaceæ, Valerianeæ og Rubiaceæ først opstaaer længe efter 

 at Kronen, Støvbladene og Frugtbladene ere blevne dannede. Paa lignende Maade for- 

 holder det sig med Udviklingen af Skaalen hos Cupulifererne. Hos Egen vil man saaledes 

 finde, at Hunblomsterne paa den Tid, da Hanblomsternes Støvknapper allerede afgive deres 

 Støv, endnu kun ere ufuldstændig udviklede. De bestaa nemlig alene af tre Perigonialblade 

 og af tre Grifler med Arrene, men af Frugtknuden er der endnu ikke Spor. Imellem 

 Grunden af Blomsten og en eller to Krandse af smaa Høiblade sees en ringformig Svulst 

 af Urmeristem, og af denne voxer, efterat Bestøvningen har fundet Sted, Skaalen frem med 

 sine talrige Høiblade. »Først begynder i denne Ringsvulst intercalær Væxt og Celleformering, 

 og den forvandles herved i Løbet af tre Uger til den Blomsten omgivende Skaal, paa hvis 

 Indreflade der udenfra indad opstigende, tilsyneladende ovenfra nedad nedstigende, stadig 

 dannes nye Skæl. Senere tager den ved Grunden af Skaalens Indreflade fortsatte Væxt 

 saa meget lil, at Indrefladen krænges udad, saa at de yngste Skæl komme til at staa 

 paa Skaalens øverste frie Rand. Skaalskællene danne mangeleddede afvexlende Krandse, 

 men disses Længderækker ere ikke som sædvanlig stillede parallelt med Hovedaxen, men 

 have en tangenlial skæv Heldning. I de senere dannede Krandse tiltage Leddenes Antal, 

 og Skællene staa paa Skaalens øvefste Del efter Divergentser, hvis Tæller ere 2, men 

 Nævneren et høit Tal, f. Ex. 3%. Bøgen og Kastanien forholde sig paa lignende Maade 

 kun med den Forskjel, at den unge Skaal fra Begyndelsen af danner nye Skæl paa den 

 frie Rands Ydreside.« (Hofmeister: Handbuch des physiol. Botanik, 1 Bd., S. 464). — 

 Denne Forskjel i Udviklingen paa den ene Side hos Quercineæ, paa den anden Side hos 

 Fagineæ og Castamnæ , betegner uden Tvivl de væsentligste Egenheder i Skaalen. Næst 

 eiter Udviklingen raaa der vistnok tillægges det Forhold, hvori Skaalens Axe og Blade (Skæl- 

 lene) staa til hinanden, den største Betydning; idet enten Axen er stærkt udviklet og 

 Bladene tilbagetrængte eller manglende, eller det omvendte Forhold gjør sig gjældende. 

 Bos Ci/clobalanus er saaledes i Reglen Skaalen næsten udelukkende dannet af Axen; dennes 

 Internodier ere tydeligt adskilte, og paa den udvoxne Skaal sees ofte i Skælkrandsenes Sled 

 kun concentriske Ringe, som betegne Krandsenes Plads, eller svage Rudimenter af Skællene 

 (p.342. Dg. C, Ørsted: Bidrag o. s. v. Tab. I— II, flg. 13 og Og. 14). Paa en anden Maade gjør 



ViJensk. Selsk. Skr., 5 Rikkt, iiouirviJensk. og malhem Afd. 9 B. Vi. 43 



