71 401 



phoem'cia). I Estraniadura fiiules udstrakte Skove af Ege (Q. Sitber og Ile.r], hvorimellem 

 er indblandet Fyr {P{7ius Laricio og Pinaster). 



I de Høisletten omgivende Hele af den pyrenæiske llalvo Iremliyder l'lantevæxten 

 en forskjellig Karakter i den nordlige, ostlige, sydlige og vestlige Hel, og denne Forskjel- 

 lighed betinges ved en Tilnærmelse til de nærmestliitgende Landes Klima og Plantevijexl*). 



I den nordlige Del, Pyrenæerne og de cantabriske Bjerge, har Plantevæxten væsenlig 

 samme Karakter, som paa de melleraenropæiske Bjerge, og her forekommer endnu Enge. 

 Fra 1000 til 3000 Fod dannes Skovene af Fagus sylratica, Quercus pedimculata, Q. pube- 

 scens, Q. Toza, Fraxinus, Populus tremula, Ulmus, Acer plafanoides , Sorbus Aucuparia, 

 Cratagus Oxyacantlia. Mellem 3000 og 5000 Fod ere Naaletræerne herskende: Abies pec- 

 tinata, Pinus pyrenaica, P. uncinata, sjeldnere P. sylvestris. Her forekommer ogsaa Buxus 

 som op imod den øvre Grændse af det subalpine Bælle fortrænger de andre Buske og paa 

 mange Steder naaer op til det alpine Bælte, der her ligger mellem 7000 og 9000 Fod. 



Den vestlige Del af den pyrenæiske Halvo staaer ved sit fugtige Klima i en skarp 

 Modsætning til Centralspanien. IMantevæxten danner her Overgang til den paa de azoriske 

 og canariske Øer. Paa Sandbund ved Kysten og paa Sandhøie i det Indre findes mange 

 Steder Skove af Pinus Pinea, Pinasler og Halepensis og i den sydlige Del af Portugal 

 (Alem — Tejo) af Quercus Suber og Q. Ilex. I den nordligere Del af Portugal ere Bjerg- 

 skraaningerne overvoxede med en eiendommelig Blanding af mellem-, vest- og sydeuro- 

 pæiske Træer og Buske : Quercus pedunculata, Q. occidentalis, der her og i den sydvestlige 

 Del af Frankrig erstatter Kork-Egen, Fagus sylratica, Acer campestre, Ilex Åquifoliftm, 

 Prunus Lusitayiica, Arbutus Unedo, Erica arborea o. a. Olietræel og Oranger dyrkes lige 

 til Cap Fiuisterre, og i den sydligere Del af Portugal, indtil Lissabon, bidrage mange ame- 

 rikanske, indiske og afrikanske Planter, som ere blevne acclimatiserede, til at give Plante- 



I En egen plantegeografisk Afdeling lulgjure de fem sloic Saltstepper. som alle lllluire lialvoens osllige 

 Halvdel: 1) den aragoniske Steppe, en Del af Ebro-Flodens Bassin, 400 Kod mex Havet, Inor 

 Bunden navnlig i Omegnen af Plazeneia er saa salllioldig, at Drikkevand mangler, hvorfor man 

 milevidt ikke seer Spor af Menneskers Nærværelse; 2) den casliliske Steppe, i Gjennemsnit 2000 Fod 

 over Havet; 3) Steppen ved Murcia. Kvst- eller Middelliavssteppen , gjennemstromniet af Floden Se- 

 gura, hvor Bunden paa mange Steder er saa saltholdig, at den kun tilsteder Dyrkning af Sodaplanten 

 (Halocjeton sativus); 4) Steppen ved Granada eller Hoi-Andalusien, hvis Middelhøide or .3000 Fod og 

 5) den nedreandalusiske Steppe, der udbreder sig paa begge Sider af Floden Xenil. De her her- 

 skende Salturter: [Salsola papillostc]. Malturter {Artemisia valeniiiia, Arn(jonensis\ Uelitinthemum 

 sqiiamatum, Gypsophila Bispanica, Zollihoferia resedifolia, Græsarter o I. ere alle lave tleraarige Urter 

 eller Halvbuske, som ved deres beggronne (duggede, melede) ofte kjodede Blade og sædvanlig uan- 

 selige Blomster udove en monoton og trist Virkning. Kun hvor Bunden er mere fugtig danne 

 Græsser, Halvgræsser, Staticeer og Sallurter et mere sammenhængende Dække; ellers voxe Steppe- 

 planterne i Tuer, der danne morkere Pletter paa den lyse Bund, eller de staa saa spredte, at man 

 paa store Strækninger kun seer den nogne Bund (Willkomm: Die Sirand- und Steppengebiete 

 der ilierisehcn llalbinsel. Leipzig IS.i"?). 



